Справа № 127/29249/21
Провадження № 22-ц/801/869/2023
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року	Справа № 127/29249/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Ковальчука О. В, Сала Т. Б.
Секретар: Ковальчук О. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки спільного майна та припинення права на частку у спільному майні,
Рішення ухвалила суддя Романюк Л. Ф.
Рішення ухвалено у відсутності сторін м. Вінниці
Повний текст рішення складено 07 лютого 2023 року,

Встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки спільного майна та припинення права на частку у спільному майні, мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачем перебував у шлюбі з 09 червня 2012 року, який був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року.
Під час перебування у шлюбі за спільні сумісно нажиті кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка є спільним сумісним майном подружжя, власником якої є відповідач ОСОБА_2 .
Після розірвання шлюбу відповідач не дає змоги позивачу вільно користуватися і розпоряджатися спільним сумісним майном через різні інтереси та погляди, які породжують постійні конфлікти між ними. Тому позивач бажає отримати компенсацію за спільно нажиту квартиру у розмірі 1/2 частки коштів. 
У зв`язку з чим позивач просив стягнути грошову компенсацію за 1/2 частину вартості квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 на свою користь та припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину цієї квартири з дня отримання компенсації за 1/2 частину вартості квартири з ОСОБА_2 .
В ході підготовчого засідання - 07 грудня 2022 року, позивач ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву (уточнену), якою просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка є спільним сумісним майном подружжя (а. с. 132,133-135). Обґрунтування позовних вимог по уточненому позову є аналогічним обґрунтуванню первинного позову, поданого позивачем до суду 28 жовтня 2021 року.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки спільного майна та припинення права на частку у спільному майні, залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 і яка є спільним сумісним майном ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
Зазначив, що рішення суду вважає необ`єктивним, необґрунтованим та винесеним з порушенням матеріального і процесуального законодавства, тому підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не вказав про зміну позовних вимог, про їх розгляд судом та не обґрунтував зазначену зміну позовних вимог взагалі. Суд врахував відзив відповідача, у якому зазначені вимоги, які були змінені позивачем в уточненому позові, через що такий відзив не підлягає розгляду, а наведені в ньому обставини не повинні братися судом до увагу, зважаючи на те, що позовні вимоги були змінені. Це вказує на те, що судом порушено принцип диспозитивності та належного здійснення правосуддя. Суд не сприяв всебічному, повному та обґрунтованому дослідженню матеріалів справи і як наслідок - виніс рішення, що підлягає скасуванню.
Судом допущено порушення принципу рівних часток у спільній сумісній власності подружжя та не враховано, що у матеріалах справи відсутні належні докази про доходи відповідача і її можливості сплачувати внески за кредитним договором. Відповідач не мала достатньо доходу щоб сплачувати внески за кредитним договором, а кошти, які на той час були у подружжя, були спільним його майном. Судом не враховано, що згідно договору поруки від 06 червня 2013 року, позивач є поручителем за кредитним договором і несе солідарну відповідальність із відповідачем перед ПАТ КБ «Укргазбанк» за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. 
Такі обставини свідчать про належні і достатні підстави для визнання квартири спільним сумісним майном подружжя.
Також судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду, згідно яких у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції не врахував позовних вимог, викладених позивачем в уточненій позовній заяві, якою він просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яка є спільним сумісним майном подружжя.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Якименко К. В. подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважаючи, що судом було досліджено всі обставини справи, що ґрунтуються на поданих сторонами доказах, а твердження позивача є надуманими і не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду. При вирішенні спору суд дійшов правильного висновку про те, що квартира була набута у власність відповідачем за рахунок належних їй особистих коштів, не визнав її спільною власністю подружжя, а тому правомірно відмовив позивачу у стягненні компенсації вартості частки.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Покоєвич А. О. підтримав апеляційну скаргу і просить її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Якименко К. В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване позивачем рішення суду вважає законним, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованих 28 жовтня 2021 року, квартира АДРЕСА_1 загальною площею 46,1 кв. м., житловою площею 20,7 кв. м., на праві приватної власності належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , виданого 12 червня 2014 року, видавник: ОСОБА_3 - державний реєстратор прав на нерухоме майно реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області (а. с. 18, 20-21).
Із договору купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик В. В. і зареєстрованого в реєстрі за № 5220, вбачається, що відповідач ОСОБА_4 і ОСОБА_5 продали ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 50,5 кв. м., житловою площею 27,5 кв. м. за 140 000,00 грн., що становить 28 000,00 доларів США (а. с. 50-51). 
Згідно довідки № 1893 від 09 квітня 2013 року, виданої КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», станом на 29 грудня 2012 року за ОСОБА_2 була зареєстрована 1/2 частка квартири АДРЕСА_3 , яку продала 19 серпня 2005 року (а. с. 52).
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_2 з 24 квітня 2008 року є фізичною особою-підприємцем із діяльністю у сфері фотографії (а. с. 53).
Дохід ФОП ОСОБА_2 за 2013 рік склав 117 660,00 грн., що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2 (а. с. 54-55).
Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року, яке набрало законної сили 14 січня 2020 року, по справі № 127/30113/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, прийнято визнання ОСОБА_2 позовних вимог; позов задоволено; розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 877; після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище - ОСОБА_2 (а. с. 56-57).
Із цього судового рішення вбачається, що у подружжя в шлюбі народилася дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також вбачається, що до суду із позовом про розірвання шлюбу звернувся ОСОБА_1 , який вказав на те, що: «спочатку сімейне життя складалося добре, однак протягом року шлюбні відносини між ними припинилися. Позивач з відповідачем перестали розуміти один одного та поважати один одного, проживати однією сім`єю, вести домашнє спільне господарство, у них з`явились розбіжності в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, ведення спільного побуту. Шлюб носить формальний характер і без фактичних сімейних відносин» (а. с. 56-57).
Згідно договору № Л942 про участь у фонді фінансування будівництва від 28 травня 2013 року, укладеного між ПАТ АКБ «Аркада» (управителем) та ОСОБА_2 (довірителем), який надав свою згоду на участь у фонді фінансування будівництва виду А за програмою ДКБ Вінницької міської ради та взяв на себе зобов`язання передати управителю в обсягах та на умовах цього договору кошти в управління з метою отримання у власність об`єкта інвестування, визначеного в пункті 6 цього договору, а управитель прийняв від довірителя кошти в управління та перераховує їх частину для фінансування будівництва, решта коштів (оперативний резерв) залишається в управлінні управителя, а після закінчення будівництва, введення об`єкта будівництва в експлуатацію, підключення його до інженерних мереж, передачі його об`єднанню співвласників або власнику, або експлуатуючій організації разом з необхідною технічною документацією, та, відповідно, під заселення довірителям, кошти оперативного резерву управитель перераховує забудовнику. Після отримання від довірителя коштів управитель закріплює за довірителем об`єкт інвестування та видає довірителю свідоцтво про участь у фонді.
У пункті 6 договору № Л942 від 28 травня 2013 року вказано, що відповідно до правил фонду та цього договору за довірителем закріплюється об`єкт інвестування з такими основними характеристиками: квартира АДРЕСА_4 у житловому будинку на 140 квартир по АДРЕСА_5 , кількість кімнат - 1, загальна площа 45,59 кв. м. (а. с. 58-61).
Згідно договору № Л942 про уступку майнових прав від 28 травня 2013 року, укладеного між ПАТ АКБ «Аркада» (банк) та ОСОБА_2 (довіритель), банк уступив довірителю, а довіритель прийняв від банку майнові права на заначений у п. 3 цього договору об`єкт інвестування, закріплений за довірителем на підставі договору про участь у ФФБ. Пунктом 3 цього договору визначений об`єкт інвестування: квартира АДРЕСА_6 , поверх - 8 (за проектом), кількість кімнат - 1 (за проектом), загальна площа (за проектом) - 45,59 кв. м., вартість об`єкта інвестування - 241 627,00 грн. (а. с. 61).
За умовами кредитного договору № 115/06/2013/0220, укладеного 06 червня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» (банк) та ОСОБА_2 (позичальник), банк надає позичальнику кредит у сумі 181 220,00 грн. для інвестування в об`єкт будівництва, яким є квартира АДРЕСА_6 , яка складається із 1-ї кімнати на 8-му поверсі загальною площею 45,59 кв. м., шляхом внесення коштів Фонду фінансування будівництва виду А, відповідно до умов договору № Л942 про участь у Фонді фінансування будівництва від 28 травня 2013 року, який укладено між позичальником та ПАТ АКБ «Аркада»; кредит надається із 06 червня 2013 року по 05 червня 2028 року (а. с. 62-65).
06 червня 2013 року ПАТ АБ «Укргазбанк» (банк - з однієї сторони), Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» - одержувач бюджетних коштів (одержувач - з другої сторони) та ОСОБА_2 (позичальник - з третьої сторони) уклали договір про надання часткової компенсації процентів (а. с. 66-69).
ПАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_2 06 червня 2013 року уклали договір іпотеки № 115/06/2013/0220-Z майнових прав на нерухоме майно, без оформлення заставної, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В. і зареєстрований в реєстрі за № 868. За умовами договору предметом іпотеки є майнові права на квартиру АДРЕСА_6 , квартира складається із 1-ї кімнати, яка знаходиться на 8-му поверсі, загальною площею 45,59 кв. м., яка є об`єктом інвестування у відповідності до договору № Л942 про участь у Фонді фінансування будівництва від 28 травня 2013 року, що укладений між іпотекодавцем та ПАТ АКБ «Аркада» (управителем ФФБ) (а. с. 70-71).
Згідно квитанції № 3 від 28 травня 2013 року ОСОБА_2 сплатила на рахунок ПАТ АКБ «Аркада» 60 820,00 грн. за договором № Л942 від 28 травня 2013 року про участь у ФФБ на ім`я ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів; згідно квитанції № 2 від 07 червня 2013 року ОСОБА_2 сплатила на рахунок ПАТ АКБ «Аркада» 36 358,00 грн. за договором № Л942 від 28 травня 2013 року про участь у ФФБ на ім`я ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів (а. с. 72).
12 червня 2014 року на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво (індексний номер: 22932754) про право власності на нерухоме майно, яким є квартира за адресою: АДРЕСА_7 загальною площею 46,1 кв. м., житловою площею 20,7 кв. м. (а. с. 73).
Із липня 2013 року по листопад 2021 року ОСОБА_2 вносила кошти в рахунок погашення кредиту згідно договору № 115/06/0220 від 06 червня 2013 року (а. с. 75-102).
Згідно довідки відділення № 220/01 Вінницької обласної дирекції АБ «Укргазбанк» № 5-220/01/1488/2021 від 16 грудня 2021 року залишок заборгованості по кредиту ОСОБА_2 за кредитним договором № 115/06/2013/0220 від 06 червня 2013 року станом на 01 грудня 2021 року складав 58 793,48 грн. (а. с. 103).
Призначена по справі за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Покоєвича А. О. ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2022 року судова оціночно-будівельна експертиза для визначення ринкової вартості спірної квартири, експертною установою залишена без виконання у зв`язку з не оплатою позивачем ОСОБА_1 експертних послуг за експертизу (а. с. 113, 115, 126).
Позивачем по справі до апеляційної скарги надано додатковий доказ - договір поруки № 115/06/2013/0220-1 від 06 червня 2013 року, укладений ПАТ АБ «Укргазбанк» (кредитор - з однієї сторони) та ОСОБА_1 (поручитель - з другої сторони) та ОСОБА_2 (позичальник - з третьої сторони), за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № 115/06/2013/0220 від 06 червня 2013 року, укладеному між кредитором та позичальником, за умовами якого позичальник зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених у кредитному договорі не пізніше 05 червня 2028 року повернути кредит у розмірі 144 900,00 грн., сплатити проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування (а. с. 169-170).
Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позову про стягнення компенсації вартості частки спільного майна та припинення права на частку у спільному майні, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів спільної участі у придбанні спірної квартири та не надано доказів, що джерелом набуття спірної квартири були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Водночас із наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що саме відповідач ОСОБА_2 сплатила 97 178,00 грн. першого внеску у травні-червні 2013 року за рахунок своїх особистих коштів та на протязі восьми років вносила кошти за кредитним договором, укладеним із ПАТ УБ «Укргазбанк» і на час розгляду справи у суді залишок непогашеного кредиту склав 58 793,48 грн.
Такий висновок суду першої інстанції можна визнати правильним.
Відповідно до статі 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2).
Положеннями статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч. 1). При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2). Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. 3). Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4).
Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1). 
Отже, наведеною частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у пунктах 23 і 25 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. 
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири.
Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, слід застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Відповідно до частин 4 і 5 статті 71 СК України присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4). Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частина 5). 
Отже, майно може належати подружжю на праві спільної сумісної власності за умови встановленого факту набуття такого майна подружжям під час шлюбу; джерелом набуття цього майна мають бути спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця; мета, з якою дане майно придбане та наявність цього майна на час припинення ведення спільного господарства. А для присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, у даній справі - на квартиру, можливе лише за його згодою, та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 , у своєму позові від 28 жовтня 2021 року просив стягнути з відповідача - другого подружжя, грошову компенсацію за 1/2 частину вартості спірної квартири та припинити його право власності на цю частку спірної квартири (а. с. 6-7). Тобто свою згоду на отримання грошової компенсації за частку у квартирі, позивач надав.
Водночас, така згода надається у тому випадку, коли спірна квартира належить подружжю на праві спільної сумісної власності: це за умови, що квартира придбана подружжям під час шлюбу, за спільні сумісні кошти цього подружжя чи внаслідок їх спільної праці і наявність майна на час припинення ведення спільного господарства.  Мета придбання квартири - для спільного проживання сім`ї, створеної подружжям. 
Із судового рішення, а саме рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 грудня 2019 року, встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи його таким: «сторони зареєстрували шлюб 09 червня 2012 року. Спочатку сімейне життя складалося добре, однак протягом року шлюбні відносини між ними припинилися; вони перестали розуміти та поважати один одного, проживати однією сім`єю, вести домашнє спільне господарство, у них з`явились розбіжності в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, ведення спільного побуту» (а. с. 56). Рішення суду набуло законної сили 14 січня 2020 року (а. с. 57).
Із цього рішення вбачається, що відповідач ОСОБА_2 такий позов визнала, що прийнято судом. Також у мотивувальній частині рішення суду вказано, що судом враховані викладені обставини та визнання відповідачем позову, що свідчить про те, що такі обставини встановлені судовим рішенням,
Мотиви розірвання шлюбу, зазначені позивачем у його позові, судом встановлені і з урахуванням таких обставин та визнання позову відповідачем, суд задовольнив позов про розірвання шлюбу.
Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 червня 2012 року, протягом року шлюбні відносини між ними припинилися і вони перестали проживати однією сім`єю, вести домашнє спільне господарство, виконувати сімейні обов`язки з ведення спільного господарства і ведення спільного побуту.
Відповідач 28 травня 2013 року уклала договори: про участь у фонді фінансування будівництва (а. с. 58-61) та договір про уступку майнових прав (а. с. 61), а 06 червня 2013 року уклала: кредитний договір (а. с. 62-65), договір про надання часткової компенсації процентів (а. с. 66-69), договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно (а. с. 70-71).
28 травня 2013 року відповідач сплатила на виконання умов зазначених договорів суму 97 178,00 грн. (а. с. 72), а починаючи із липня 2013 року до листопада 2021 року щомісячно вносила платежі на виконання умов зазначених договорів (а. с. 75-102), що свідчить про те, що кошти за придбану квартиру відповідач сплачувала і в період шлюбу і після його розірвання, що також не дає підстав для висновку про те, що квартира придбана у період шлюбу, за спільні кошти подружжя чи за результатами їх спільної праці 
Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яким є спірна квартира, видане відповідачу 12 червня 2014 року (а. с. 73-74).
Крім того із квитанцій № 2 від 07 червня 2013 року і № 3 від 28 травня 2013 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 внесла кошти на виконання договорів від 28 травня 2013 року за рахунок своїх особистих коштів (а. с. 72).
Позивач зазначеного не спростовував.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до статті 12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Відповідно до частин 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами, згідно вимог статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи
Докази, згідно вимог статтей 77, 78, 79,80 ЦПК України, мають бути належними, допустимими, достовірними й достатніми.
У підтвердження наявності обставин (фактів), про які позивач вказав у своєму позові на обґрунтування заявлених ним позовних вимог, таких доказів позивач не надав.
Отже висновок суду першої інстанції про не доведення позивачем належними і допустимими доказами факту спільної участі подружжя у придбанні спірної квартири і що джерелом набуття спірної квартири були саме спільні сумісні кошти чи спільна праця подружжя, є правильним.
З огляду на викладе судом ухвалено правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації вартості частки спільного майна та припинення права на частку у спільному майні.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача в тому, що суд першої інстанції не врахував позовних вимог, викладених ним в уточненій позовній заяві, якою він просив визнати за ним право власності на 1/2 частку спірної квартири, яка є спільним сумісним майном подружжя.
Відповідно до частини 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Всупереч таким вимогам Цивільного процесуального кодексу, позивач назвав подану ним 07 грудня 2022 року заяву: «позовна заява (уточнена)», в якій змінив лише прохальну частину, при цьому не зазначив свого бачення щодо основного позову - підтримує/не підтримує він його. Оскільки від своїх позовних вимог про стягнення компенсації вартості частки спільного майна та припинення права на частку у спільному майні, позивач не відмовився, не просив залишити їх без розгляду, тощо, суд правомірно розглянув такі позовні вимоги та ухвалив по них судове рішення. 
При цьому також судом враховано заяву представника позивача  ОСОБА_1  - адвоката Покоєвича А. О., подану ним у день судового засідання, коли було ухвалено оскаржуване рішення - 02 лютого 2023 року, у якій він просив провести розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки спільного майна та припинення права на частку у спільному майні, за відсутності позивача і представника позивача; вказавши про те, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити позов і визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири, яка є спільним сумісним майном подружжя, за позивачем (а. с. 147).
Із описової частини оскаржуваного рішення суду вбачається, що судом розглядалися позовні вимоги ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, яка є спільним сумісним майном подружжя, про те за наслідками їх розгляду судом першої інстанції рішення не ухвалено. 
Про розгляд саме і цих позовних вимог - про визнання права власності на 1/2 частину спірної квартири, яка є спільним сумісним майном подружжя, свідчать матеріали справи, зокрема протокол судового засідання та його технічний запис від 22 грудня 2022 року, коли головуючим суддею було оголошено заяву про уточнення позовних вимог, заслухано думку учасників справи по цьому питанню і оголошено перерву у судовому засіданні для підготовки відзиву на уточнений позов, до 17 січня 2023 року (а. с. 139, 140).
У судове засідання, призначене на 17 січня 2023 року учасники справи не з`явилися; ухвалою суду закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 02 лютого 2023 року, у яке всі учасники справи також не з`явилися (а. с. 143, 144, 148).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Отже, позивач не позбавлений права звернутися із заявою до суду про ухвалення додаткового рішення. 
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду не підлягає до скасування, а апеляційна скарга позивача не підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 лютого 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	О. В. Ковальчук  	
  	Т. Б. Сало  	

Повний текст судового рішення складено 15 травня 2023 року