Номер провадження: 22-ц/813/4404/23 
Справа № 501/4698/21
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Ігнатенко П. Я.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.03.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Головуючого-судді                                Ігнатенко П.Я.
Суддів:                                                Воронцової Л.П.
                                                      Орловська Н.В.,
При секретарі                                       Зєйналовій А.Ф.к.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гаспарянц Дмитра Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 листопада 2022 року (суддя Смирнов В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ», про стягнення заробітної плати, -
                                        ВСТАНОВИВ:
13 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що працював в Іллічівському ордені Трудового Червоного Знамені морського торгівельного порту на посаді докера-механізатора 4 класу на 3 район допоміжно-господарської бригади з 21.06.1994 року та продовжував працювати у Державному підприємстві «Іллічівський морський торгівельний порт» (далі - ДП «Іллічівський морський торгівельний порт») до 30.09.2014 року. 
24.09.2014 року до ДП «Іллічівський морський торговельний порт» звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-СЕРВІС» (далі - ТОВ «ТРАНС - СЕРВІС») з листом-клопотанням № 184/09 про звільнення за переведенням до них на роботу працівників. Наказом №74-Л від 01.10.2014 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу до ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» на посаду докер-механізатор 3 класу. Головною умовою згоди позивача на переведення з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на роботу до ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» було те, що йому буде збережено рівень заробітної плати, яку він отримував за попереднім місцем роботи, а саме виходячи з розміру тарифної ставки (окладу), визначеного шляхом помноження коефіцієнту 3,1 на мінімальний розмір місячної тарифної ставки (окладу) некваліфікованого працівника, що складає законодавчо встановлений мінімальний розмір заробітної плати. Натомість, з дня прийняття на роботу до ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» та по день звільнення (03.06.2021 року) ОСОБА_1 не отримував заробітну плату у належному розмірі, внаслідок чого має місце значна недоплата.
Враховуючи викладене, позивач просив суд:
- визнати незаконними ненарахування та невиплату ТОВ «ТРАНС - СЕРВІС» на користь ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.10.2014 року по 03.06.2021 року виходячи з розміру тарифної ставки (окладу), визначеного шляхом помноження коефіцієнту 3,1 на мінімальний розмір місячної тарифної ставки (окладу) некваліфікованого працівника, що складає законодавчо встановлений мінімальний розмір заробітної плати;
- зобов`язати ТОВ «ТРАНС - СЕРВІС» нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період з 01.10.2014 року по 03.06.2021 року виходячи з розміру тарифної ставки (окладу), визначеного шляхом помноження коефіцієнту 3,1 на мінімальний розмір місячної тарифної ставки (окладу) некваліфікованого працівника, що складає законодавчо встановлений мінімальний розмір заробітної плати, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Гаспарянц Дмитро Михайлович, який діє від імені ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що посилання суду першої інстанції на протокол комісії з контролю за виконанням колективного договору від 16.03.2017 року №141 як на такий, що підтверджує зміни до колективного договору, є помилковим, а застосування до спірних правовідносин приписів пункту 5 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, згідно із яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів, неправильним, оскільки на трудові відносини між сторонами поширюються положення колективного договору в редакції, яка діяла на час укладення трудового договору. 
Окрім того зазначає, що виходячи зі змісту п.3.3.2 Колективного договору та додатку 1 тарифна ставка позивача, як докера-механізатора, визначається за формулою: коефіцієнт докера-механізатора 3,1 * мінімальний розмір тарифної ставки (окладу) некваліфікованого працівника, що складає розмір мінімальної заробітної плати у відповідному році. Разом з тим, із дня прийняття на роботу до ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» та по день звільнення ОСОБА_1 не отримував заробітну плату у належному розмірі.
Звертає суд апеляційної інстанції на те, що наказом ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» від 26.06.2015 року №92 «Про встановлення розмірів посадових окладів та годинних тарифних ставок працівникам» вирішено застосувати з 01.07.2015 року коефіцієнт 1,15 до встановлених розмірів посадових окладів, годинних тарифних ставок та доплат працівникам. Судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки вказаному наказу та доводам позивача щодо порушення його прав внаслідок зменшення коефіцієнту з 3,1 до 1,15.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Транс-Сервіс» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Зазначено, що оплата праці ОСОБА_1 на підприємстві ТОВ «ТРАНС-СЕВІС» була здійснена у відповідності до вимог п.3.2.2 Колективного договору з урахуванням змін, внесених відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VIII від 06 грудня 2016 року.
В судове засідання, призначене на 28 березня 2023 року сторони не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка до суду апеляційної інстанції сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі статтею 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.
Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів), відрядних розцінок, посадових окладів працівникам, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються роботодавцем з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.
Роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.
В межах здійснення державного регулювання оплати праці, передбаченого статтею 8 Закону України «Про оплату праці», 06 грудня 2016 року прийнято Закон № 1774-VIIІ, яким установлено особливі умови визначення посадових окладів працівників та встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень (пункт 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону).
Пунктом 5 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1774-УІІІ установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів.
Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність із цим Законом згідно із законодавством.
До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб (Наведена редакція Закону станом на 01.01.2017року).
Аналізуючи порядок застосування Закону України №1774-УІІІ у судовій практиці, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.11.2020 року у справі №200/9195/19-а дійшла висновку, що таким приписом законодавець заборонив застосовувати розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів.
З прийняттям Закону № 1774-VIII в Україні було змінено підхід щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини не лише при визначенні посадових окладів, а й щодо розрахунку всіх виплат, де раніше застосовувалася як розрахункова величина мінімальна заробітна плата.
Аналіз такого правового регулювання дає підстави зробити висновок про те, що законодавець, по-перше, заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати; по-друге, чітко передбачив, що для визначення посадових окладів застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установлений на 01 січня відповідного календарного року (пункти 75, 76 постанови).
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 21.06.1994 року був прийнятий до Іллічівського морського торговельного порту на посаду докера-механізатора 4 класу та продовжував працювати у ДП «Іллічівський морський торговельний порт» до 30.09.2014 року на посаді докера-механізатора 3 класу (т.1 а. с. 12-13).
22 серпня 2014 року між ДП «Іллічівський морський торговельний порт» та ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» укладено угоду про співробітництво, що випливає з окремих положень Договору оренди державного нерухомого майна, за яким ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» є орендарем державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі ДП «Іллічівський морський торговельний порт». (т.1 а. с.47-51).
Згідно із пунктом 1 угоди, сторони гарантують працівникам за списком, що додається, прийняття за переведенням з ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на роботу до ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» на умовах безстрокового трудового договору з урахуванням професії, фаху, посади працівника, яку він обіймав на момент переведення. ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» визнало всі положення чинного колективного договору Порту, який діяв на момент підписання цієї угоди, та гарантує їх збереження та виконання до моменту підписання колективного договору товариства.
Пунктом 2 угоди передбачено, що відповідач гарантує всім працівникам, що будуть переведені на виконання договору, забезпечення рівня оплати праці не нижчого, ніж передбачений чинним колективним договором ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на момент підписання цієї угоди із збереженням кожному працівнику класності, розряду, категорії, яку він мав на момент переведення, у відповідності з додатками до колективного договору.
Наказом №489/О–5 від 29.09.2014 року про припинення трудового договору, ОСОБА_1 з 30 вересня 2014 року звільнений з посади докера-механізатора 3 класу ДП “Іллічівський морський торговельний порт” у зв`язку з переведенням до ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України (т.1 а.с.54). 
З 01 жовтня 2014 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу до ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» докером – механізатором 3 класу на підставі наказу (розпорядження) №74 від 01 жовтня 2014 року (т.1 а.с.162).
Наказом ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» від 03.06.2021 року №104-Л/У3-74 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнено з посади докера-механізатора 3 класу з 03 червня 2021 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (т.1 а.с.184).
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у період роботи в ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» з 01.10.2014 по 03.06.2021 року відповідачем здійснювалася оплата праці з порушенням умов пункту 2 угоди, а саме: на рівні, нижчому ніж був передбачений колективним договором ДП «Іллічівський морський торговельний порт» на момент його переведення з цього підприємства до ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС», який (рівень) полягав у тому, що розмір мінімальної тарифної ставки працівника, який виконує роботу, що не потребує кваліфікації, за повністю виконану норму праці (обсяг робіт) на підприємствах не може бути менше мінімального розміру заробітної плати, законодавчо встановленої в Україні, а місячна тарифна ставка (оклад) докера-механізатора визначається із застосуванням коефіцієнту у розмірі 3,1 до мінімальної заробітної плати.
Відповідно до пункту 3.3.2. колективного договору ДП «Іллічівський морський торговельний порт», розмір мінімальної тарифної ставки працівника, який виконує роботу, що не потребує кваліфікації, за повністю виконану норму праці (обсяг робіт) на підприємствах не може бути менше мінімального розміру заробітної плати, законодавчо встановленої в Україні. Рівні посадових окладів та тарифних ставок за основними професійно-кваліфікаційними групами працівників порту визначені додатком №1.
Пунктом 4.1 додатку №1 «Рівні посадових окладів та тарифних ставок за основними професійно-кваліфікаційними групами працівників порту» до колективного договору ДП «Іллічівський морський торговельний порт» встановлено для докерів-механізаторів коефіцієнт у розмірі 3,1 та передбачено, що для визначення розміру місячної тарифної ставки (окладу) за тією чи іншою посадою необхідно встановлений для відповідної професійно-кваліфікаційної групи коефіцієнт помножити на визначений в колективному договорі мінімальний розмір місячної тарифної ставки (окладу) некваліфікованого працівника.
У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що ним дотримано наведені вище положення колективного договору та заробітна плата ОСОБА_1 нараховувалася і виплачувалася із застосуванням встановленого колективним договором коефіцієнту 3,1. Так, у період з жовтня 2014 року по грудень 2016 року ТОВ «ТРАНС-СЕРВІС» в якості розрахункової величини для місячної тарифної ставки позивача використовувало мінімальний розмір заробітної плати, встановлений законом: з жовтня 2014 по серпень 2015 – 1 218грн (що відповідало статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»); з вересня 2015 по квітень 2016 року – 1 378 грн (що відповідало статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»); з травня 2016 по листопад 2016 року – 1 450грн та в грудні 2016року -1 600грн (що відповідало статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»)
Починаючи з січня 2017 року на підставі приписів Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” №1774-УІІІ від 06.12.2016 року, цей коефіцієнт застосовувався не до мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, а до прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На підтвердження вказаних обставин надано довідку №68/02 від 10.02.2022р. про розмір виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати у спірний період із зазначенням інформації про її складові.
Таким чином, згідно наданих відповідачем доказів, обчислення розміру місячної тарифної ставки позивача здійснювалося шляхом множення розрахункової величини (мінімального розміру заробітної плати до грудня 2016 року, а з січня 2017 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб) на коефіцієнт 3,1, що свідчить про дотримання відповідачем вимог п.3.3.2 Колективного договору (т.1, а. с. 151-155, 172-173).
Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, положення норм права, що регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з набранням чинності Закону України № 1774-VIII від 06.12.2016 року обчислення місячної тарифної ставки позивача із застосуванням в якості розрахункової величини мінімальної заробітної плати стало недопустимим в силу імперативного припису закону, а тому незважаючи на положення пункту 2 угоди про співробітництво та пункту 3.2.2 колективного договору, відповідач, починаючи з 01.01.2017 року, правомірно здійснював обчислення заробітної плати ОСОБА_1 з використанням базового показника – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом у відповідний період.
Звертаючись із позовом про захист порушених прав, позивач посилався на порушення умов колективного договору в зв`язку із застосуванням у розрахунку його заробітної плати меншого коефіцієнту (1,15 замість 3,1) та прожиткового мінімуму замість мінімальної заробітної плати. 
Суд першої інстанції перевіривши обставини справи щодо застосування коефіцієнта та встановивши законні підстави обрахування заробітної плати позивачу із застосуванням прожиткового мінімуму замість мінімальної заробітної плати з 01.01.2017 року, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, як таким, що ґрунтується на матеріалах справи, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що будь-які зміни до колективного договору щодо умов оплати праці позивача не мають правового значення, оскільки оплата праці мала здійснюватися відповідно до колективного договору в редакції, яка існувала на час його переведення на роботу до відповідача, колегія суддів до уваги не приймає, враховуючи, що як зазначалося вище, з 01 січня 2017 року застосування розміру мінімальної заробітної плати для визначення посадових окладів заборонено законом, в тому числі і в тому випадку, якщо це було передбачено колективними договорами.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем умов колективного договору в частині застосування коефіцієнта 3,1 при визначенні розміру посадового окладу позивача, то із наведених останнім розрахунків слідує, що розбіжності у розрахованих кожною із сторін розмірах посадового окладу ОСОБА_1 за період з 01.10.2014 року по грудень 2016 року, відсутні, а з січня 2017 року по день звільнення ці розбіжності полягають лише у використанні базового показника — мінімальної заробітної плати чи встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб при обчисленні заробітної плати. Посилання на скаржника на безпідставне та незаконне зменшення розміру заробітної плати не відповідає обставинам справи, оскільки у спірний період розмір заробітної плати позивача постійно збільшувався та жодних зауважень чи претензій з боку ОСОБА_1 до роботодавця з приводу порушення його права на оплату праці, - не надходило.
Не впливають на висновки суду доводи апеляційної скарги про невжиття судом відповідних заходів для з`ясування обставин щодо причин ненадання відповідачем доказів, які б містили інформацію щодо розмірів нарахованих позивачеві щомісячно у спірний період окладів, надбавок, доплат, премій, тарифних ставок тощо, та виконання відповідачем обов`язку відновити втрачені документи, оскільки відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а згідно із приписами частини десятої статті 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, -також залишити позовну заяву без розгляду.
Дотримання закону при нарахуванні позивачеві у спірний період премій та передбачених колективним договором доплат не є предметом спору у цій справі, а тому суд першої інстанції правильно здійснив розгляд справи за наявними в ній доказами, які є достатніми для з`ясування обставин, що мають значення для справи в межах предмета та підстав пред`явленого позивачем позову.
Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Гаспарянц Дмитра Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 квітня 2023 року.
Головуючий                                                                 П.Я.Ігнатенко

Судді:                                                                         Л.П.Воронцова

       Н.В.Орловська