УХВАЛА

04 липня 2023 року 
м. Київ

справа № 240/6076/18
адміністративне провадження № К/990/21867/23 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2023 року у справі №240/6076/18 за позовом ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, у якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення дев`ятої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №258 від 30 листопада 2018 року про дострокове припинення повноважень Оліївського сільського голови ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними та скасувати рішення дванадцятої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №325 від 4 січня 2019 року "Про виправлення помилки в формулюванні рішення дев`ятої сесії VII скликання від 30 листопада 2018 року №258 "Про дострокове припинення повноважень Оліївського сільського голови" та додаток до вказаного рішення - рішення №258 дев`ятої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 30 листопада 2018 року "Про недовіру сільському голові ОСОБА_1 та дострокове припинення його повноважень";
- скасувати розпорядження Оліївського сільського голови №237-к від 30 листопада 2018 року, яке підписано секретарем ради, про звільнення ОСОБА_1 з посади Оліївського сільського голови у зв`язку із достроковим припиненням повноважень;
- поновити ОСОБА_1 на посаді Оліївського сільського голови Житомирського району Житомирської області з 1 грудня 2018 року;
- стягнути з Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня поновлення на роботі.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2020 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 9 квітня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року було скасовано, а адміністративну справу №240/6076/18 направлено на новий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.
За наслідками нового розгляду, Житомирським окружним адміністративним судом було прийняте рішення від 7 серпня 2020 року, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2020 року та постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року були скасовані. Натомість, була прийнята нова постанова, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення дванадцятої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області № 325 від 4 січня 2019 року "Про виправлення помилки у формулюванні рішення дев`ятої сесії VII скликання від 30 листопада 2018 року №258 "Про дострокове припинення повноважень Оліївського сільського голови" та додаток до вказаного рішення - рішення № 258 дев`ятої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 30 листопада 2018 року "Про недовіру сільському голові ОСОБА_1 та дострокове припинення його повноважень". В іншій частині позовних вимог справу №240/6076/18 було направлено на новий судовий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2023 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення дев`ятої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №258 від 30 листопада 2018 року про дострокове припинення повноважень Оліївського сільського голови ОСОБА_1 ;
- скасовано розпорядження Оліївського сільського голови №237-к від 30 листопада 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади Оліїського сільського голови у зв`язку з достроковим припиненням повноважень;
- визнано ОСОБА_1 звільненим з посади Оліївського сільського голови у зв`язку з закінченням строку повноважень відповідно до частини першої статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" з 27 листопада 2020 року та зобов`язано Оліївську сільську раду Житомирського району Житомирської області внести до трудової книжки ОСОБА_1 відповідний запис;
- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області (код ЄДРПОУ 04348409) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі: 801 232,52 (вісімсот одна тисяча двісті тридцять дві) грн 52 коп.;
- допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 в межах суми стягнення за один місяць.
Не погоджуючись із цим судовим рішенням, відповідач звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 14 червня 2023 року засобами поштового зв`язку.
Скаржник просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2023 року і залишити без змін рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги й додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що її належить повернути скаржнику з таких підстав.
З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 «Касаційне провадження», зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
В обґрунтування загальних підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 360 вересня 2020 року у справі №303/3016/16-а, від 20 червня 2019 року у справі № 510/2198/16-а, від 20 червня 2019 року у справі № 510/2198/16-а, від 22 квітня 2020 року у справі №360/2169/19.
Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі №910/24257/16 (пункт 40); від 05 червня 2018 року у справі №243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі №372/1988/15-ц (пункт 24); від 5 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц (пункт 22) і №522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі №706/1272/14-ц (пункт 22)].
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінку судами їх сукупності не можна вважати подібністю правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Зі змісту постанов Верховного Суду, на які посилається скаржник в обґрунтування підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України слідує, що оцінка правомірності прийняття рішень відповідними радами про припинення повноважень голови ради/голови районної державної адміністрації здійснювалася судом касаційної інстанції виходячи із установлених судами попередніх інстанцій конкретних обставин справ, що були підставою для прийняття означених рішень та досліджених ними доказів, а також на предмет дотримання процедури їх прийняття, в тому числі і дотримання Регламентів відповідних рад, і у наведених скаржником справах така процедура прийняття означених рішень була дотримана.     
При цьому, скаржник наводить витяги з постанов Верховного Суду, які стосуються обставин справи, а також щодо оцінки того чи іншого аргумента учасників справи, однак без наведення висновків щодо застосування саме норм права, які врегульовують спірні правовідносини, що не є свідченням застосування судами апеляційної інстанції у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Своєю чергою у цій справі суд апеляційної інстанції, застосовуючи положення законодавства, які регулюють спірні правовідносини, виходив із встановлених конкретних обставин справи та досліджених доказів, на підставі яких встановив порушення відповідачем правової процедури прийняття рішення дев`ятої сесії VII скликання Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області №258 від 30 листопада 2018 року про дострокове припинення повноважень Оліївського сільського голови ОСОБА_1 .
Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм, а тому сам факт наявності судових рішень, якими у задоволенні позовних вимог у цій категорії спорів було відмовлено, не свідчить про неправильне застосування судами норм права у цій справі.
Верховний Суд зауважує, що доводи касаційної скарги  переважно стосуються питань, пов`язаних з встановленими обставинами справи та з оцінкою доказів у ній.
Отже, фактично, обґрунтування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України зводиться до незгоди із наданою судами правовою оцінкою встановленим обставинам у взаємозв`язку із наявними в матеріалах справи доказами, що не є тотожним застосуванню норм права без урахування висновків Верховного Суду.
Ураховуючи наведене, Суд вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, у частині зазначення підстав касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України. 
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, касаційну скаргу Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2023 року у справі №240/6076/18.
Окрім іншого, у касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 1 березня 2023 року у справі №240/6076/18 за позовом ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

………………………….
Н.М. Мартинюк,
Суддя Верховного Суду