ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19520/22                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  07 квітня 2023 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо застосування з 01 квітня 2019 року обмеження позивачу пенсії за вислугу років її максимальним (граничним) розміром та щодо не здійснення позивачу перерахунку та виплати пенсії за вислугу років з 01 квітня 2019 року без обмеження максимальним (граничним) розміром;
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити позивачу з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним (граничним) розміром, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80% від відповідних сум грошового забезпечення, вказаного у довідці Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 20 травня 2021 року №3018, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач протиправно здійснив обмеження максимального розміру пенсії, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», щодо обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в м. Києві щодо застосування з 01 квітня 2019 року обмеження ОСОБА_1 пенсії за вислугу років максимальним (граничним) розміром. Зобов`язано Головне управління ПФУ в м. Києві здійснити ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії за вислугу років без обмеження її максимальним (граничним) розміром виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80% від відповідних сум грошового забезпечення, вказаного у довідці Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 20 травня 2021 року №3018, з урахуванням раніше виплачених сум. Відмовлено в іншій частині адміністративного позову.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Головним управлінням ПФУ в м. Києві подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.
Зокрема апелянт зазначає, що у зв`язку із скасуванням пунктів 1, 2 постанови №103 неможливо здійснити жодні перерахунки пенсії. 
Також звертає увагу, що рішення Конституційного Суду України не скасовує обмеження виплати пенсій, а тому відповідач діяв відповідно до чинного законодавства України, в межах повноважень покладених на орган Пенсійного фонду України.
Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2023 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 04 квітня 2023 року.
Від ОСОБА_1 до суду 30.03.2023 року надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначив, що відповідач в апеляційній скарзі не наводить жодних фактичних обставин та підстав обмеження пенсії позивачу за вислугу років максимальним граничним розміром з 01.04.2019 року. Щодо доводів апелянта, а саме: здійснення перерахунку пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, заперечення щодо виплати 80% суми підвищення пенсії, позивач зазначив, що такі не стосуються предмету позову у цій справі, оскільки розглядалися судом в іншій судовій справі №640/24811/21.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2022 року у справі №640/24811/21 зобов`язано Головне управління ПФУ в м. Києві провести ОСОБА_1 з 01.04.2019 перерахунок і виплату пенсії у розмірі 80 відсотків грошового забезпечення, вказаного у довідці Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 20.05.2021 №3018 (з урахуванням виплачених сум).
На виконання цього рішення, пенсійним органом проведено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019, що підтверджується листом від 20.10.2022 року №2600-0310-8/135102.
Після перерахунку основний розмір пенсії позивача становить 80% сум грошового забезпечення за 37 років вислуги, підсумок пенсії з надбавками станом на 01 листопада 2022 року становить 33 313,04 грн., пенсія обмежена максимальним розміром пенсії та виплачується в сумі 20 270,00 грн.
Як наслідок, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ПФУ в м. Києві із заявою про виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром.
Разом з тим, відповіді на заяву позивач не отримав.
Не погоджуючись з такими діями та бездіяльністю відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів  статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  (надалі за текстом - Закон №2262-XII),  статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи»  (надалі - Закон №3668-VI), рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016  та ряду правових позиції Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на те, що обмеження максимальним розміром пенсії позивача є протиправним.
Як наслідок, з метою ефективного захисту прав позивача, суд попередньої інстанції дійшов до висновку про необхідність визнання протиправними дій відповідача щодо застосування з 01.04.2019 року обмеження пенсії за вислугу років максимальним розміром, а також зобов`язати відповідача здійснити з 01.04.2019 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 80% від відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Втім, у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності пенсійного органу суд відмовив, зазначивши, що така вимога дублює вимогу про визнання протиправними дій.
Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію є    Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI    внесено зміни до    Закону № 2262-XII, а саме доповнено статтю 43 новою частиною сьомою, згідно якої максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього    Закону    (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої    статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно    Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI, внесено зміни до    Закону № 2262-XII, на підставі    Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, а саме частину сьому статті 43 викладено в наступній редакції "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність" та доповнено реченням такого змісту "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень".
Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року    визнано такими, що не відповідають    Конституції України    (є неконституційними), положення    Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"    зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740,00 грн.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини    рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року    положення частини сьомої    статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня    ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Згідно частини другої    статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац шостий пункту 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2000 року (вказана вище Справа № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України), рішення Конституційного Суду України мають пряму дію і для набрання чинності не потребують підтверджень з боку будь-яких органів державної влади.
Отже, правовим наслідком прийняття    Конституційним Судом України Рішення від 20 грудня 2016 у справі № 7-рп/2016, є втрата чинності із 20 грудня 2016 року норм частини сьомої    статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Це, у свою чергу, виключає можливість законодавчого органу України вносити зміни у норму яка визнана неконституційною, оскільки після визнання неконституційною частини сьомої    статті 43 Закону № 2262-XII, така норма вважається "відсутньою" у тексті Закону.
Згідно Прикінцевих положень    Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, він набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій    статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"    слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".
Колегія суддів зазначає, що частина сьома    статті 43 Закону від 09.04.1992 № 2262-XII, якою було передбачено обмеження пенсії максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення    рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016.
Буквальне розуміння змін, внесених    Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України"    з урахуванням    рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року № 7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у    Законі від 09.04.1992 № 2262-XII    була відсутньою норма частини сьомої статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Відтак, починаючи із 2017 року    стаття 43 Закону № 2262-XII    не містила норм про обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами. Отже, внесені    Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України"    до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії - "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року"), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Такий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі № 638/6363/17 та від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17.
Під час розгляду цієї справи колегія суддів також враховує висновки та правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену  в  постанові від 27.01.2022 у справі №240/7087/20,  відповідно до яких у справах зазначеної категорії застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016.
Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується порушення ГУ ПФУ в м. Києві прав ОСОБА_1 на отримання пенсії без її обмеження максимальним розміром, а відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене  Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.
Таким чином, твердження відповідача про існування законних підстав для обмеження пенсії позивача є безпідставними та не узгоджуються із нормативним регулюванням спірних правовідносин та судовою практикою в аналогічних спорах.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі. 
Доводи апеляційної скарги Головного управління ПФУ в м. Києві висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи вірно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до        статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України        суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                          
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Головуючий                    суддя                                        І.О.Лічевецький

суддя                                        В.П.Мельничук

суддя                                        О.М.Оксененко