ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" квітня 2023 р.           Справа№ 910/4542/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Руденко  М.А.
суддів:            Барсук  М.А. 
          Пономаренка  Є.Ю. 

при секретарі:          Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:
від позивача: Ястремський  О.Я. (ордер серія АІ №1383018 від 20.04.2023)
від відповідача: Дем`янець  Я.В. (довіреність №18330/22 від 34.10.2022) 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Сенс Банк"
на рішення господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 
у справі №910/4542/22 (суддя Васянович А.В.)
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Креатив Імоті" 
до акціонерного товариства "Сенс Банк"
про стягнення 5  695 173 грн. 84 коп.,-

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

У червні 2022 до господарського суду міста Києва  звернулось з позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Креатив Імоті» до акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» (найменування якого змінено на акціонерне товариство "Сенс Банк") про стягнення з відповідача 4 614 216 грн. 34 коп. надмірно сплачених коштів за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 16 вересня 2020 року.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 16 вересня 2020 року, предметом якого виступало нерухоме майно  торгівельний комплекс А-2, А-2, загальною площею 9 145,2 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Гагаріна, буд. 55/1, м. Черкаси, Черкаська область.
15 листопада 2022 року до суду від позивача надійшла заява від 14 листопада 2022 року про збільшення розміру позовних вимог (а.с.69-70 т.1), в якій останній просив суд стягнути з відповідача 4 614 216 грн. 34 коп. боргу, а також 97 846 грн. 67 коп. 3% річних та 983 110 грн. 83 коп. інфляційних витрат, яка була прийнята судом першої інстанції до розгляду протокольною ухвалою від 15.11.2022.
Рішенням господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 позов задоволено частково.
Провадження у справі №910/4542/22 в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 4 614 216 грн. 34 коп. надмірно сплачених коштів - закрито.
Стягнуто з акціонерного товариства "Сенс Банк" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Креатив Імоті" 983 110 грн. 62 коп. інфляційних втрат, 95 445 грн. 71 коп. 3% річних та 12 942 грн. 96 коп. судового збору, в решті вимог - в позові відмовлено.
Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 4 614 216 грн. 34 коп., суд першої інстанції вказав, що оскільки за загальним правилом наслідком подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково, зобов`язання банку перед товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Креатив Імоті» щодо повернення забезпечувального платежу в сумі 4 614  216 грн. 34 коп., що виступає предметом спору у справі № 910/4542/22, є таким, що припинилось частково у сумі 1 526  025 грн. 28 коп. на підставі заяви банку від 25 жовтня 2022 року №46571-41.4/2022.
У частині, що залишилась після зарахування, а саме, у сумі 3 088  191 грн. 06 коп., суд першої інстанції вказав, що вказане зобов`язання відповідача перед товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Креатив Імоті» також припинилось у зв`язку із сплатою банком вказаної заборгованості на підставі меморіального ордеру №1401626909 від 26 жовтня 2022 року.
Також, суд першої інстанції, із урахуванням здійсненого власного розрахунку дійшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню 983 110 грн. 62 коп. інфляційних втрат та 95 445 грн. 71 коп. 3% річних, а в решті вимог про стягнення річних та інфляційних слід відмовити.
      Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, акціонерне товариство "Сенс Банк" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу на рішення господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 у справі №910/4542/22 в частині часткового задоволення позову, а саме: в частині стягнення з відповідача 983 110 грн. 62 коп. інфляційних втрат, 95 445 грн. 71 коп. 3% річних та 12 942 грн. 96 коп. судового збору та в частині відмови в позові в решті вимог. 
Скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 у справі №910/4542/22 в частині часткового задоволення позову, а саме: в частині стягнення з акціонерного товариства "Сенс Банк" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Креатив Імоті" 983 110,62 грн. інфляційних втрат, 95 445, 71 грн. 3% річних та 12 942, 96 грн. судового збору та в частині відмови в позові в решті вимог. Прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Креатив Імоті" від 14.11.2022 про збільшення позовних вимог - відмовити.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, апелянт зазначив, що прийняття судом першої інстанції до розгляду заяви позивача від 14.11.2022, неіменованої як заява про збільшення позовних вимог, є порушенням судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 46 ГПК України. Апелянт вказує, що подана позивачем заява від 14.11.2022 за своєю правовою природою є новою позовною заявою, яка направлена на одночасну зміну предмету і підстав позову, оскільки у первинному позові його предметом було стягнення 4  614  216,34 грн., які складаються виключно із суми основного боргу за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна. Також, апелянт зазначив, що заява позивача була 14.11.2022, тобто на 21 день після спливу законодавчо визначеного максимального стоку підготовчого провадження, на 19 день після повного погашення заявленої до стягнення суми основного боргу, а також за день до дати підготовчого засідання, в якому мало бути по факту закрито підготовче провадження у справі. Апелянт також вказав, що до спірних правовідносин в частині заявлених позовних вимог на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за аналогією закону підлягала застосуванню норма, яка міститься у п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яку суд першої інстанції безпідставно не застосував. Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не у повній мірі досліджено клопотання про звільнення його від відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.02.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Сенс Банк" на рішення господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 та призначено до розгляду на 25.04.2023.
Представник відповідача у судовому засіданні 24.05.2023 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні 24.05.2023 проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.
Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16 вересня 2020 року між акціонерним товариством «Альфа-Банк» (найменування якого змінено на акціонерне товариство "Сенс Банк") (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Креатив Імоті»(покупець) було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна. (том 1, а.с. 184-187)
Згідно п. 1.1. вищевказаного договору сторони зобов`язалися в майбутньому, в строк, обумовлений п. 6.1. цього договору, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна та/або договори купівлі-продажу нерухомого майна (надалі Основний договір та/або Основні договори), на умовах і в порядку, визначених цим договором.
Предметом Основного договору є: нерухоме майно - торгівельний комплекс, А-2, А'-2, загальною площею 9 145,2 кв. м., що знаходяться за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Гагаріна, буд. 55/1 та обладнання (п. 1.2. договору).
Згідно п. 2.1. попереднього договору сторони дійшли домовленостей, що ціна договору складається з ціни нерухомого майна та ціни обладнання, що за Основним договором разом становитиме гривневий еквівалент 2 200 000,00  доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на дату здійснення платежів, з ПДВ.
Пунктами 2.2. та 2.3. попереднього договору визначено, що розрахунок за продаж зазначеного нерухомого майна та обладнання буде здійснюватися в національній валюті України - гривні.
Сторони домовились, що покупець зобов`язаний сплатити повну ціну нерухомого майна та обладнання до укладення Основного договору шляхом перерахування грошових коштів в сумі вказаній в п.2.1. цього договору.
Згідно п. 3.1., 3.2., 3.4. попереднього договору з метою підтвердження та реалізації своїх намірів щодо укладення Основного договору і своєї платіжної спроможності, покупець, перераховує на поточний рахунок продавця, грошові кошти у сумі 1 800 000,00 доларів США, без ПДВ, за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на дату здійснення оплати (надалі -  забезпечувальний платіж).
Вказана сума забезпечувального платежу перераховується у забезпечення виконання зобов`язань покупця, що виникають на підставі цього договору, та є видом забезпечення встановленим цим договором, у розумінні  ст. 546 Цивільного кодексу України. Під час взаєморозрахунків за Основним договором, зазначена сума в день підписання Основного договору буде зарахована у належний з покупця платіж за Основним договором.
Загальна сума платежів, що здійснюватиметься покупцем після сплати забезпечувального платежу до укладення Основного договору, буде дорівнювати гривневому еквіваленту 400 000,00 доларів США різниці між загальною сумою, наведеною в п. 2.1 цього договору, та сплаченою сумою забезпечувального платежу з урахуванням пп. 3.3 цього договору, за курсом, встановленим НБУ на дату здійснення платежів. Вся зазначена сума сплачується покупцем до укладення Основного договору та до моменту державної реєстрації права власності на нерухоме майно за покупцем.
За домовленістю сторін укладення та нотаріальне посвідчення Основного договору, при умові виконанні сторонами додаткових умов, здійснюватиметься не пізніше 16 листопада 2020 року (включно) (п. 6.1. попереднього договору).
На виконання умов попереднього договору позивач перерахував відповідачу кошти на загальну суму 59  340  000 грн. 00 коп., що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень. (том 1, а.с. 188-198).
Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання за попереднім договором, сплативши відповідачу забезпечувальний платіж.
В подальшому, додатковим договором від 16 жовтня 2020 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна було змінено розмір забезпечувального платежу з 1 800 000 доларів США до 2 100 000  доларів США. (том 1, а.с. 221)
Додатковим договором від 12 листопада 2020 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились, що продаж нерухомого майна може бути здійснений шляхом продажу його частинами, та продовжили строк для укладення основного договору до 31 грудня 2020 року включно. (том 1, а.с. 222)
Додатковим договором від 29 грудня 2020 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 29 січня 2021 року включно. (том 1, а.с. 207)
Додатковим договором від 29 січня 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 31 березня 2021 року включно. (том 1, а.с. 211)
Додатковим договором від 23 березня 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 30 квітня 2021 року включно. (том 1, а.с. 214)
Додатковим договором від 26 квітня 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 30 червня 2021 року включно. (том 1, а.с. 208)
Також, даним додатковим договором були внесені зміни в опис нерухомого майна, яке було поділено на нерухоме майно - 1: торгівельний комплекс, що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гагаріна, буд. 55/1, що складається з торгового комплексу А-2, загальною площею 8 979,6 кв.м., дахової котельні В, загальною площею, 51,7 кв.м., огорожі 1,4, вимощення I, II та трансформаторної підстанції Г-1, загальною площею 46,5 кв.м. та обладнання, ціна якого була встановлена в сумі 1 936 976,40 (один мільйон дев`ятсот тридцять шість тисяч дев`ятсот сімдесят шість) доларів США 40 центів та нерухоме майно - 2: нежитлові приміщення торгівельного комплексу (група нежитлових приміщень №56-29), що складається з нежитлових приміщень першого поверху (група нежитлових приміщень №№ 56, 57, 58, 59), літ. А, загальною площею 165,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гагаріна, буд. 55/1, ціна якого була встановлена в сумі 263 023,60 (двісті шістдесят три тисячі двадцять три) долари США 60 центів.
26 квітня 2021 року на часткове виконання умов попереднього договору, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до якого AT «Альфа Банк» продало, а товариство з обмеженою відповідальністю  «Компанія Креатив Імоті»  придбало нерухоме майно -1, а саме: торгівельний комплекс, що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Гагаріна, буд. 55/1, що складається з торгового комплексу А-2, загальною площею 8 979,6 кв.м., дахової котельні В, загальною площею, 51,7 кв.м., огорожі 1,4, вимощення I, II та трансформаторної підстанції Г-1, загальною площею 46,5 кв.м. та обладнання згідно переліку визначеного в Додатку №1 до Договору (надалі - договір купівлі-продажу, том 1, а.с. 221).
Пунктом 2.1. договору купівлі-продажу була визначена вартість відчужуваного нерухомого майна та обладнання, яка складає 54 725 000 грн. з ПДВ, що становить еквівалент 1 936 976,40 доларів США за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на дату здійснення оплати, з яких: 48 708 569,31 гри. без ПДВ сплачується в рахунок оплати ціни за нерухоме майно та 6 016 430, 69 грн. сплачується в рахунок оплати ціни за обладнання.
Грошові кошти, які були сплачені покупцем відповідно до умов попереднього договору в якості забезпечувального платежу були зараховані в рахунок оплати вищевказаного майна та обладнання. Станом на момент укладення договору купівлі-продажу покупцем було здійснено повний розрахунок за придбане майно, що підтверджується п. 2.2. договору купівлі-продажу нерухомого майна.
В подальшому, додатковим договором від 30 червня 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 31 серпня 2021 року включно.
Додатковим договором від 31 серпня 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 31 грудня 2021 року включно. (том 1, а.с. 224)
Додатковим договором від 30 грудня 2021 року до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони домовились продовжити строк для укладення Основного договору до 31 січня 2022 року включно. (том 1, а.с.с 205)
Однак, як зазначає позивач, в строки передбачені додатковим договором від 30 грудня 2021 року відповідач не уклав з позивачем Основний договір щодо продажу нерухомого майна - 2, площею 165,6 кв.м., у зв`язку з чим з 01 лютого 2022 року попередній договір припинив свою дію.
Крім того, з Інформаційної довідки отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в державному реєстрі відсутня інформація про те, що відповідач є власником нерухомого майна - 2, площею 165,6 кв.м., розташованого за адресою: м. Черкаси, вул. Гагаріна, буд. 55/1, яке він мав продати позивачу згідно умов попереднього договору.
Відповідно до п. 5.2. попереднього договору (в редакції зміненій додатковим договором від 26 квітня 2021 року) у випадку не укладення Основних договорів з вини продавця, останній зобов`язується повернути покупцеві протягом 10 робочих днів з дати, встановленої п. 6.1. цього договору, в гривні усю суму фактично отриманих від покупця грошових коштів за цим договором як забезпечувальний платіж по неукладеному Основному договору.
Оскільки з 01 лютого 2022 року попередній договір припинив свою дію і Основний договір щодо нерухомого майна - 2 укладений не був, у відповідача виник обов`язок до 15 лютого 2022 року повернути позивачу усю суму фактично отриманих від позивача грошових коштів, за вирахуванням ціни нерухомого майна-1, яке вже було продано позивачу.
Однак, на день звернення позивача до суду, відповідач кошти не повернув, в зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача  4 614 216, 34 грн. боргу.
Крім того, як встановив суд першої інстанції, заявою від 25 жовтня 2022 року №46571-41.4/2022 (а.с.51-53 т.1 ), надісланою засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення зі ШКІ 0113516436513 (а.с.63,64 т.1), відповідач повідомив позивача про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог у сумі 1 526  025 грн. 28 коп., внаслідок чого зобов`язання відповідача перед товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Креатив Імоті» щодо повернення забезпечувального платежу щодо нерухомого майна - 2 в сумі 4 614  216 грн. 34 коп. за укладеним між сторонами попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 16 вересня 2020 року припинилось на цю суму.
Також, відповідачем на підставі меморіальним ордером №1401626909 від 26 жовтня 2022 року (а.с.65 т.1) було сплачено на користь позивача решту суми заборгованості у розмірі 3 088  191 грн. 06 коп.
15 листопада 2022 року до суду від позивача надійшла заява від 14 листопада 2022 року про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 69-74 т.1), в якій останній просив суд стягнути з відповідача 4 614 216 грн. 34 коп. боргу, а також 97 846 грн. 67 коп. 3% річних та 983 110 грн. 83 коп. інфляційних витрат, яка була прийнята судом першої інстанції до розгляду протокольною ухвалою від 15.11.2022.
Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 4 614 216 грн. 34 коп. суд першої інстанції вказав, що оскільки за загальним правилом наслідком подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково, зобов`язання банку перед товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Креатив Імоті» щодо повернення забезпечувального платежу в сумі 4 614  216 грн. 34 коп., що виступає предметом спору у справі № 910/4542/22, є таким, що припинилось частково у сумі 1 526  025 грн. 28 коп. на підставі заяви банку від 25 жовтня 2022 року №46571-41.4/2022.
У частині, що залишилась після зарахування, а саме, у сумі 3 088  191 грн. 06 коп., суд першої інстанції вказав, що вказане зобов`язання відповідача перед товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Креатив Імоті» також припинилось у зв`язку із сплатою банком вказаної заборгованості на підставі меморіального ордеру №1401626909 від 26 жовтня 2022 року.
Також, суд першої інстанції, із урахуванням здійсненого власного розрахунку дійшов до висновку, що з відповідача на підставі ст.625 ГПК України підлягає стягненню 983 110 грн. 62 коп. інфляційних втрат та 95 445 грн. 71 коп. 3% річних, а в решті вимог про стягнення річних та інфляційних слід відмовити.
Як вбачається з доводів та вимог апеляційної скарги, предметом апеляційного оскарження, та, відповідного, апеляційного розгляду є ухвалене судом першої інстанції рішення щодо розгляду позовних вимог про стягнення з відповідача 97 846 грн. 67 коп. 3% річних та 983 110 грн. 83 коп. інфляційних витрат.
Стосовно доводів апелянта щодо неправомірного прийняття до розгляду поданої позивачем заяви від 14.11.2022.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У  статті 46 Господарського процесуального кодексу України  унормовані процесуальні права та обов`язки сторін.
Так, відповідно до частин 2, 3  статті 46 Господарського процесуального кодексу України  крім прав та обов`язків, визначених у  статті 42 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет  або  підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.
Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини 3  статті 46 Господарського процесуального кодексу України  викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у  статті 16 Цивільного кодексу України,  статті 20 Господарського кодексу України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.
Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:
1) заміна одних позовних вимог іншими;
2) доповнення позовних вимог новими;
3) вилучення деяких із позовних вимог;
4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.
Такі висновки щодо застосування частини 3  статті 46 Господарського процесуального кодексу України  викладені в постановах Верховного Суду від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20 та від 17.08.2021 у справі № 910/19210/15.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі були позовні вимоги про стягнення 4 614 216 грн. 34 коп. надмірно сплачених коштів за попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 16 вересня 2020 року.
У подальшому, 15.11.2022 до закінчення місцевим господарським судом підготовчого провадження у справі від позивача надійшла заява від 14.11.2022 про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з відповідача 4 614 216 грн. 34 коп. боргу, та у зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання на підставі ст. 625 ГПК України  97 846 грн. 67 коп. 3% річних та 983 110 грн. 83 коп. інфляційних витрат.
Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19; пункт 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.
Суд першої інстанції вірно розцінив заяву позивача від 14.11.2022 як таку, що фактично направлена на зміну предмету позову та правомірно її прийняв до розгляду, про що було зазначено у протоколі судового засідання від 15.11.2022, з огляду на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22.07.2021 у справі № 910/18389/20 та від 17.08.2021 у справі № 910/19210/15.
Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15.02.2022 у справі № 175/3267/17, колегія суддів вважає помилковою, оскільки вказана постанова прийнята не у подібних обставин. Так, у справі № 175/3267/17 розглядались позовні вимоги про: визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 15.08.2017 № 807 і № 810; скасування записів про державну реєстрацію права власності ТОВ "АРІАНД" у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 21886709 на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2017 № 807, а також № 21887407 на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2017 № 810; зобов`язання ТОВ "АРІАНД" усунути перешкоди ТОВ "Дніпро ІК-2006/2" у користуванні майном, шляхом його повернення.
В подальшому, 30.04.2021 позивач у справі № 175/3267/17 подав до суду позовну заяву від 29.04.2021 № 1/4-17, в якій просив: 1) вилучити у ТОВ "АРІАНД" та передати ТОВ "Дніпро ІК-2006/2" майно, до складу якого належать: навіс літ. "Н" площею 374,4 м2, навіс літ. "О" площею 83,8 м2, споруди № 9- 10, а також автоматики холодильні у кількості 2 шт. вартістю 8002 грн кожна, які знаходяться у складському приміщенні літ. "А-1", повітроохолоджувачі SC18-10208Е у кількості 2 шт. вартістю 40 485 грн кожний, що знаходяться у складському приміщенні літ."А-1", холодильні камери вартістю 113 591,14 грн, що знаходиться у складському приміщенні літ."А-1", холодильні агрегати GLE VI5 71Y(C25) у кількості 2 шт. вартістю 50 879 грн кожний, що знаходяться у складському приміщенні літ. "А-1", шафа управління холодильною системою вартістю 6536,33 грн, що знаходиться у складському приміщенні літ. "А-1"; 2) скасувати записи про державну реєстрацію права власності ТОВ "АРІАНД" у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 21886709, вчиненого на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г. О. за № 807; № 21887407, вчиненого на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г. О. за № 810;    3)  вилучити у ФОП Токар Г. Ю. та передати ТОВ "Дніпро ІК-2006/2" майно, до складу якого належать: складські приміщення літ. "А-1" з прибудовами літ. "А1-І", "А2-1", "а-1", "а1-1", "А2-1", навіси літ. "АЗ-1", "А4-1", сходи літ. "а2", "а3", "а5", пандус літ. "а4", душ літ. "Ж", тамбур літ. "ж1", вбиральня літ. "З", побутові будівлі тимчасові літ. "К", "Л", сторожка літ. "М", ґанок літ. "М", трансформаторна підстанція літ. "ТП", споруди № 1- 8, замощення І; 4) скасувати запис про державну реєстрацію права власності Токар Г. Ю. у Державному реєстрі речових прав на об`єкт нерухомого майна, р/н 590736212214 від 19.05.2020 за №    36544756, вчинену приватним нотаріусом Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Юрченко Л. Л. на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 940, виданого 19.05.2020, видавник: Юрченко Л. Л., приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу; 5) вилучити у ТОВ "Дніпровське сільськогосподарське товариство "Соняшник" та передати ТОВ "Дніпро ІК-2006/2" ангари літ. "Б-1", "В-1", "Г-І", "Д-1", розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер 1221455800:02:003:0061, яка належить на праві комунальної власності Слобожанській селищній територіальній громаді та перебуває в оренді ТОВ "Дніпро ІК-2006/2"; 6)  скасувати запис про державну реєстрацію права власності ТОВ "Дніпровське сільськогосподарське товариство "Соняшник" у Державному реєстрі речових прав на об`єкт нерухомого майна, р/н 1674914612214 від 24.10.2018 за № 28520864, вчинену державним реєстратором Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Третяк Т. В. на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу, серія та номер: б/н, виданий 23.10.2018; протокол загальних зборів учасників від 23.10.2018, серія та номер 1308/1, видавник: ТОВ "Дніпровське сільськогосподарське товариство "Соняшник".
В вищевказаній справі Верховний Суд, передаючи справу № 175/3267/17 на новий розгляд, вказав, що господарські суди попередніх інстанцій, розглянули позовні вимоги з урахуванням позовної заяви від 29.04.2021 № 1/4-17 (судом отримана 30.04.2021). Проте, здійснюючи судовий розгляд справи, попередні судові інстанції не надали належної оцінки змісту зазначеної позовної заяви і розглянули по суті позовні вимоги ТОВ "Дніпро ІК-2006/2" з урахуванням позовної заяви від 29.04.2021 № 1/4-17, необхідність у зверненні з вимогами, зазначеними в якій, виникла вже після подання позову, та яка (позовна заява) за своєю суттю передбачає одночасну зміну предмета і підстав позову, шляхом як зміни первісних позовних вимог та з`явлення інших вимог до інших осіб, так і підстав позову.
Тобто, обставини щодо поданих заяв про зміну підстав позову у даній справі та у справі № 175/3267/17 різні.
Стосовно посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 09.07.2021 у справі № 640/19631/15 та від 24.02.2021 у справі № 345/1520/17, колегія суддів зазначає, що вони ухвалені при оцінці іншого процесуального законодавства - Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку з чим такі правові позиції не є релевантними у даному випадку та не можуть бути застосовані про оцінці судом норм Господарського процесуального кодексу України.
Твердження апелянта на неправомірне прийняття заяви позивача  поза максимальними строками підготовчого провадження колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.
Як передбачає ч. ч. 2, 3 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет  або  підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Відповідно до ст. 177 ГПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.
Ухвалою місцевого господарського суду від 25 липня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11 год. 00 хв. 22 вересня 2022 року.
В судовому засіданні, яке відбулося 22 вересня 2022 року суд першої інстанції відклав розгляд справи на 11 год. 30 хв. 06 жовтня 2022 року та продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.
Ухвалою суду від 06 жовтня 2022 року відкладено підготовче засідання на 12 год. 00 хв. 25 жовтня 2022 року.
Тобто, останній день 90-денного строку на проведення підготовчого провадження (з урахуванням його продовження на підставі клопотання сторони) припадало на 25.10.2022.
В той же час, 25.10.2022 представниками сторін було подано клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з можливістю мирного врегулювання спору.
Більше того, як вбачається з матеріалів справи, судове засідання призначене на 12 год. 00 хв. 25 жовтня 2022 року не відбулося, у зв`язку з оголошенням на території Черкаської області в цей час повітряної тривоги.
Як вказано у  Рішенні Конституційного суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, верховенство права це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в  Конституції України.
У практиці Європейського суду з прав людини зазначається, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (пункт 47 Рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Diya 97 проти України», справа № 19164/04).
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним.  Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі "De Geouffre de la Pradelle v. France" від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
Так, указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого  Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої  статті 106 Конституції України,  Закону України "Про правовий режим воєнного стану"  в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
З початку повномасштабної військової агресії населені пункти України систематично зазнають ракетних ударів, а в прифронтових містах і селах - бомбардувань, артилерійських та мінометних обстрілів.
Оповіщення про загрозу або виникнення таких надзвичайних ситуацій здійснюється через системи оповіщення різних рівнів, електронні комунікаційні мережі загального користування тощо, відповідно до  статті 30 Кодексу цивільного захисту України, Положення про організацію оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та організації зв`язку у сфері цивільного захисту, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2017 № 733, зокрема шляхом уривчастого звукового попереджувального сигналу "Увага всім" та трансляції відповідного повідомлення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайної ситуації (далі - сигнал "повітряна тривога").
Чинним законодавством України у сфері цивільного захисту передбачений чіткий алгоритм поведінки громадян та відповідні повноваження органів державної влади, місцевого самоврядування, керівників підприємств і організацій усіх форм власності у випадку виникнення надзвичайної ситуації. Шляхом відповідних оповіщень (сигналів і повідомлень) органи управління цивільного захисту доводять до мешканців населених пунктів інформацію про загрозу та виникнення надзвичайних ситуацій, повітряної тривоги, аварій, катастроф, епідемій, пожеж тощо.  Після отримання таких оповіщень громадяни мають діяти відповідно до наданих інструкцій та правил цивільного захисту. Зокрема, припинити роботу та вжити необхідних заходів безпеки  (рішення Ради суддів України від 05.08.2022 № 23).
Відповідно до наведених приписів судами запроваджено локальні заходи (план, порядок дій, розпорядження) щодо інформування про сигнал "повітряна тривога" та реагування задля збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, зокрема для їх негайного переходу до укриття.
Враховуючи наведене,  при вирішенні питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи,  у якій на початок судового засідання оголошено сигнал "повітряна тривога"  господарський суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді, та виходити з того, що  відсутній учасник справи не з`явився в судове засідання з об`єктивних і поважних причин, за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.12.2022 у справі № 910/2116/21 (910/12050/21).
А тому, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги 25.10.2022 та наявністю клопотань сторін про відкладення підготовчого засідання, судом першої інстанції було перепризначено розгляд справи у підготовчому засіданні на 15.11.2022.
Як вбачається із матеріалів справи, заява позивача від 14.11.2022 про збільшення позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про зміну предмету позову, подано 15.11.2022, тобто у строки, передбачені ч. ч. 2, 3 ст. 46 ГПК України.
У даному випадку колегія суддів також вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення від 26.07.2007 у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29; від 08.12.2016 у справі "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33).
Аналізуючи зазначене, колегія суддів не вбачає у даному випадку порушення судом першої інстанції норм процесуального права, на які посилається апелянт у поданій апеляційній скарзі.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції міг визнати подачу відповідної заяви позивача від 14.11.2022 про стягнення боргу у сумі 4  614  216,34 грн., предмет якого відсутній з 26.10.2022, та безпідставне нарахування 3 % річних у період, коли заборгованість за основним боргом вже була погашена, зловживанням своїми процесуальними правами, колегія суддів відхиляє, оскільки право на подачу відповідної заяви прямо встановлено вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 46 ГПК України, тоді як суд першої інстанції на стадії підготовчого провадження не оцінює та на встановлює обставини, якими сторони обґрунтовують свої підстави позову та заперечення.
При цьому колегією суддів враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях "Саф`яннікова проти України" (2007 рік), "Сілін проти України" (2006 рік), у яких суд наголошував на тому, що заявників не можна звинувачувати за те, що вони використовують засоби, надані їм відповідно до національного законодавства для захисту своїх інтересів (рішення).
Згідно ч.1 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Статтею 182 Господарського кодексу України  визначено, що за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором.
Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч.1  ст.635 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч.3ст.635 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні (ч. 4  ст. 182 Господарського кодексу України).
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач частково виконав свої зобов`язання за попереднім договором, продавши позивачу нерухоме майно - 1 та обладнання.
Суд першої інстанції також вказав, що після  укладення  договору купівлі-продажу нерухомого майна - 1, залишок сплаченого позивачем відповідачу забезпечувального платежу склав 4 615 000 грн., які при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна - 2, загальною площею 165,6 кв.м. мали бути зараховані в рахунок оплати його вартості.
Суд першої інстанції також зазначив, що у строки передбачені додатковим договором від 30 грудня 2021 року відповідач не уклав з позивачем Основний договір щодо продажу нерухомого майна - 2, площею 165,6 кв.м., у зв`язку з чим з 01 лютого 2022 року попередній договір припинив свою дію.
Як встановлено судом першої інстанції, заявою від 25 жовтня 2022 року №46571-41.4/2022, надісланою засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення зі ШКІ 0113516436513, відповідач повідомив позивача про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог у сумі 1 526  025 грн. 28 коп., внаслідок чого зобов`язання банку перед товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Креатив Імоті» щодо повернення забезпечувального платежу щодо нерухомого майна - 2 в сумі 4 614  216 грн. 34 коп. за укладеним між сторонами попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна від 16 вересня 2020 року припинилось на цю суму.
Крім того, відповідачем на підставі меморіального ордеру №1401626909 від 26 жовтня 2022 року було сплачено на користь позивача решту суми заборгованості у розмірі 3 088  191 грн. 06 коп.
Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 4 614 216 грн. 34 коп. суд першої інстанції вказав, що оскільки за загальним правилом наслідком подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог є остаточне і безповоротне припинення відповідних зобов`язань повністю або частково, зобов`язання відповідача перед товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Креатив Імоті» щодо повернення забезпечувального платежу в сумі 4 614  216 грн. 34 коп., що виступає предметом спору у справі № 910/4542/22, є таким, що припинилось частково у сумі 1 526  025 грн. 28 коп. на підставі заяви банку від 25 жовтня 2022 року №46571-41.4/2022.
У частині, що залишилась після зарахування, а саме, у сумі 3 088  191 грн. 06 коп., суд першої інстанції вказав, що вказане зобов`язання відповідача перед товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Креатив Імоті» також припинилось у зв`язку із сплатою банком вказаної заборгованості на підставі меморіального ордеру №1401626909 від 26 жовтня 2022 року
Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч. 2  ст. 635 Цивільного кодексу України).
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1  ст. 193 Господарського кодексу України).
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2  ст. 193 Господарського кодексу України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст.  525,  526 Цивільного кодексу України).
Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Виходячи з положень статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, частини 2   статті 193 Господарського кодексу України, боржник є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України   боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з аналізу статей 612, 625 Цивільного кодексу України  право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, які не є штрафними санкціями, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Відповідно до п. 5.2. попереднього договору (в редакції зміненій додатковим договором від 26 квітня 2021 року) у випадку не укладення Основних договорів з вини продавця, останній зобов`язується повернути покупцеві протягом 10 робочих днів з дати, встановленої п. 6.1. цього договору, в гривні усю суму фактично отриманих від покупця грошових коштів за цим договором як забезпечувальний платіж по неукладеному Основному договору.
Колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, погоджується з висновком суду першої інстанції, що він є невірним, оскільки позивачем не було враховано, що 25 жовтня 2022 року надійшла заява банку про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог у сумі 1 526  025 грн. 28 коп., а 26 жовтня 2022 року відповідачем було сплачено решту суми боргу в розмірі 3 088  191 грн. 06 коп.
А тому, перевіривши здійснений розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що його обґрунтованим розміром є 983 110 грн. 62 коп. інфляційних втрат (за період з 16.02.2022 по 25.10.2022) та 95 445 грн. 71 коп. 3% річних (за період 16.02.2022 по 25.10.2022).
Посилання апелянта на приписи п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України правомірно не враховані судом першої інстанції, оскільки вони регулюють правовідносини щодо надання позичальнику кредиту (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), та не розповсюджуються на правовідносини, які виникли у даній справі між сторонами щодо виконання умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна.
У даному випадку аналогія закону не може бути застосована, оскільки між сторонами утворились зовсім інші правовідносини, які не можуть бути врегульовані п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України за аналогією закону.
Стосовно клопотання відповідача про звільнення його від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, колегія суддів зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до  статті 625 ЦК України  є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі №  902/417/18  (провадження № 12-79гс19).
Тобто, норми статті 625 ЦК України, які визначають відповідальність за порушення грошового зобов`язання незалежно від наявності та відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав для звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Крім того, інфляційні витрати, які кредитор вправі нараховувати та заявляти до стягнення з боржника відповідно до приписів ст. 625 ЦК України не охоплюється терміном «неустойка», яку законодавець відобразив у ч. 1 ст. 549 ЦК України.
А тому, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, а тому ці суми нараховуються незалежно від вини боржника.
Стосовно посилання апелянта на правові висновки, викладені у постанові  Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, колегія суддів відзначає, що при розгляді вказаної судової справи Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Натомість, колегія суддів зазначає, що у справі №902/417/18 судами було встановлено наявність виняткових обставин для існування підстав зменшення заявленого до стягнення розміру відсотків річних.
По-перше, умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її у розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.
По-друге, суди також з`ясували, що з поставленої вартості товару на загальну суму 205538,92 грн. до подання позовної заяви до суду відповідач за поставлений товар сплатив 107157,00 грн. Станом на момент звернення з позовом до суду заборгованість відповідача складала 98381,92 грн. та була сплачена відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі. При цьому, позивачем нараховано до стягнення 40306,19 грн. пені, 30830,83 грн. штрафу та 110887,30 грн. відсотків річних, що разом складає 182024,32 грн. та перевищує майже у два рази суму прострочення.
З огляду на вищевикладене, висновки щодо наявності підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру відсотків річних, викладені у вищевказаній постанові, не можуть братися до уваги судом під час розгляду цієї справи з огляду на суттєві відмінності в обставинах справ.
Крім того, у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду не встановлювала можливість повного звільнення сторони від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, як про це просить відповідач у заявленому до суду першої інстанції клопотанні.
А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність об`єктивних підстав для зменшення розміру 3 процентів річних.
Статтею 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне і обґрунтоване рішення, яка відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником не доведено обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог не надано, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 у справі № 910/4542/22, отже підстав для її скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Судові витрати (судовий збір) за подачу апеляційної скарги на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Сенс Банк " на рішення господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 у справі № 910/4542/22 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Черкаської області від 02.02.2023 у справі № 910/4542/22 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 910/4542/22 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 01.05.2023.

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко 

Судді                                                                                М.А. Барсук

                                                                                Є.Ю. Пономаренко