ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/15086/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 Головного управління Пенсійного фонду  України в Тернопільській області                                                             	
на рішення  Дніпропетровського  окружного адміністративного суду   від 21.12.2022р.  у справі №160/15086/22	
за  позовом:	ОСОБА_1 	
до:    про:	Головного управління Пенсійного фонду  України в Тернопільській області                                                              Головного управління Пенсійного фонду  України в  Дніпропетровській області   визнання  протиправним та скасування  рішення, та зобов`язання  вчинити певні дії,-	

ВСТАНОВИВ:

28.09.2022р. ОСОБА_1  звернулася за допомогою поштового зв`язку  до Дніпропетровського  окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про визнання  протиправним   та скасування рішення, та зобов`язання  вчинити певні дії /а.с. 1-4/.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження в адміністративній справі №160/15086/22 та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін /а.с. 37-38/.
Позивач, посилаючись у позовній заяві на те, що вона 15.09.2022р. звернулася до  ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», але їй було  відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, вважає таку відмову необґрунтованою і безпідставною та такою, що порушує її  право, тому просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення  ГУ ПФУ в Тернопільській області від 22.09.2022р. №047150018927 щодо відмови у призначенні пільгової пенсії  з 15.09.2022р.;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити пільгову пенсію відповідно до положень п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне  забезпечення» з 15.09.2022р.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022р. у справі №160/15086/22 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 22.09.2022р.  №047150018927, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ; зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській  області призначити   ОСОБА_1 з 15.09.2022р. пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі пункту «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка  діяла до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. №213-VII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020р. №1-р/2020; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з ГУ ПФУ в Тернопільській області сплачений судовий збір у розмірі 992,40грн. (Суддя Рянська В.В.)  /а.с. 112-115/.
Відповідач - ГУ ПФУ в Тернопільській області, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, 20.01.2023р. за допомогою системи «Електронний суд», безпосередньо до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу /а.с. 119-122/, з застосуванням системи автоматизованого розподілу справи між суддями Третього апеляційного адміністративного суду визначено колегію суддів, що розглядає справу у складі: головуючий (доповідач) - суддя Коршун А.О., судді  Панченко О.М., Чередниченко В.Є. /а.с. 125/.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.01.2023р. з метою забезпечення апеляційного розгляду апеляційної скарги ГУ ПФУ в Тернопільській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022р. у справі №160/15086/22 з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи /а.с. 126/, які надійшли до суду апеляційної інстанції 30.01.2023р. /а.с. 128/. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.02.2023р. у справі №160/15086/22 відмовлено  ГУ ПФУ в Тернопільській області у задоволенні клопотання  про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022р. у справі №160/15086/22,  апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Тернопільській області  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022р. у даній справі залишено без руху та заявнику апеляційної скарги надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: - надання суду апеляційної інстанції документу про сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1190,88 грн. /а.с. 129/.
Відповідачем на виконання вимог вищезазначеної ухвали суду від 01.02.2023р. у встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги було усунуто та до суду апеляційної інстанції надано - платіжне доручення №217 від 06.02.2023р. про сплату судового збору за подання апеляційної скарги  на рішення від 21.12.2022р. у розмірі 1190,88 грн. /а.с. 133/.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 09.02.2023р. у справі №160/15086/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Тернопільській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.12.2022р.  у справі №160/15086/22 /а.с. 142/ і справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 21.03.2023р. /а.с.  143/,     про що учасники справи були повідомлені відповідно до чинного законодавства /а.с. 145/.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України  датою ухвалення судового датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши  доводи апеляційної скарги та матеріали справи,  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав. 
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1   ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася  15.09.2022р.  із заявою до ГУ ПФУ в Дніпропетровській  області  щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком  №1.  
Рішенням №0047150018927 від 22.09.2022р. ГУ ПФУ в Тернопільській області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 на підставі частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV):
«право на пенсію за віком на пільгових умовах мають після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених посадах. 
Страховий стаж особи становить з урахуванням додаткових років роботи за Списком №1 становить 50 років 00 місяців  3дні, в тому числі пільговий стаж становить 22 роки 07 місяців 13 днів.
За доданими документами до  страхового стажу зараховано всі періоди. Оскільки,  на дату звернення заявниця не досягла встановленого законодавством пенсійного віку 50 років, право для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 згідно п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на даний час відсутнє.» /а.с. 33/.
Позивач не погодившись, з таким рішенням звернулася до суду з адміністративним позовом.
Спірні відносини, які виникли між сторонами у справі врегульовано нормами Конституції України, нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII   (далі - Закон №1788-XII) та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до ст.19 Конституції України   встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією   та законами України.
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону №1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менш 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня1969 року.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017р. №2148-VIII, який набрав чинності 11.10.2017р. (далі - Закон №2148-VIII) внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).
Відповідно до  п.2 ч.2   ст.114 Закону №1058-ІV   (в  редакції   Закону від 03.10.2017р. №2148-VIII) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.
Пунктом 2  розділу XV Закону №1058-ІV  (в редакції Закону  №2148-VIII) передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього  Закону  мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього  Закону.
Таким чином з 01.20.2017р. (дата набрання чинності Закону  №2148-VIII, яким були внесені зміни Закону №1058-ІV)  порядок призначення пенсій за списком № 2,  одночасно регламентувався двома нормами права: пунктом   «а»   ст.13 Закону №1058-ІV   та п. 2 ч. 2   ст.114 Закону №1058-ІV 
Рішенням Конституційного суду України від 23.01.2020р. № 1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII» :
- визнано  такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII;
- стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;
- застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:   
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Конституційний  суд  України у зазначеному рішенні зробив висновок про те,   що 
норми ст.13, ч.2 ст.14, пункти «б» «г» статті 54 Закону №1788 (зі змінами, які були внесені до нього) і  якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій ст. 8 Конституції України, та порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Таким чином з  23.01.2020р. (дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020р. в справі № І-р/2020) діють положення ст. 13 Закону №1788-ХІІ в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, при цьому  залишилися чинними відповідні положення Закону №1058-IV.
У зв`язку з цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом   Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України від 23.01.2020р. в справі № І-р/2020).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна розбіжність між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV   з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий   у 50 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. У зв`язку з цим Велика Палата Верховного Суду при перегляді зразкової справи дійшла висновку, що таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену   Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод   від 04.11.1950р., та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі «Щокін проти України»).
При цьому, Велика Палата Верховного Суду також послалась на правовий висновок, сформульований нею раніше у постанові від 19.02.2020р. у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56), згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20, у цій справі застосуванню підлягають саме норми   Закону №1788-ХІІ   з  урахуванням Рішення №1-р/2020, а не   Закону  №1058-ІV.
Так, враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції  зробив правильний висновок, про те, що позивач, яка   на час звернення до відповідача досягла 45 років, має передбачений законом страховий стаж та пільговий стаж за списком №1 - 22роки 07 місяців 13 днів, а тому набула право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а»   статті 13 Закону № 1788-ХІІ.
З огляду на вищенаведене  колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення заявлених позивачем вимог,   зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 21.12.2022р. у даній адміністративній справі  залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального  права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.  311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд 
                   
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області – залишити без задоволення.                    
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 21.12.2022р.  у справі №160/15086/22– залишити без змін. 
Постанова  суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст. 329,331 КАС України.
Постанова виготовлена та підписана – 19.04.2023р.    
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко