Номер провадження: 22-ц/813/4333/23 
Справа № 521/15669/21
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.04.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                         Назарової М.В.,
суддів:                                                        Кострицького В.В., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря                               Пінькової К.Ю.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі- Акціонерне товариство «Одесагаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс Хмельницький», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в особі Відділу НКРЕКП у Одеській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»
на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2022 року, ухваленого Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Роїк Д.Я. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесагаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс Хмельницький», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в особі Відділу НКРЕКП у Одеській області, про забезпечення індивідуальним газовим лічильником, зміну способу розрахунку та перерахування розміру спожитого газу,

                                         в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який згодом та який мотивував тим, що за договором дарування від 03 листопада 2008 року та рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2005 року, справа № 2-8325/05, яке вступило в законну силу 01.10.2005, позивачу на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Акціонерне товариство «Одесагаз» влітку 2016 року незаконно встановило на опорній конструкції будинку АДРЕСА_2 загальнобудинковий лічильник газу, яким обліковує газ, спожитий мешканцями будинків, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та АДРЕСА_3 та незаконно визначає позивачу обсяг спожитого газу, виходячи з показників загальнобудинкового вузла обліку газу. Це призводить до надмірних нарахувань Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» оплати за газ, який позивачем не споживався.
Акціонерне товариство «Одесагаз» протизаконно ігнорує звернення позивача щодо встановлення у його квартирі індивідуального лічильника газу, посилаючись на наявність загальнобудинкового лічильника.
Тому з метою захисту прав споживача, позивач просив суд визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Одесагаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати незаконними дії Акціонерного товариства «Одесагаз» щодо визначення об`єму та обсягу спожитого індивідуальним споживачем природного газу ОСОБА_1 , виходячи з показників загальнобудинкового вузла обліку газу, встановленого в будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Акціонерне товариство «Одесагаз» встановити ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник обліку природного газу і після його встановлення нараховувати плату за газ за його показниками; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» перерахувати ОСОБА_1 плату за газ, який постачався в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 01.03.2021, виходячи з норм споживання, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 206 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників»; після встановлення індивідуального лічильника газу в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювати нарахування за спожитий газ, виходячи з показників цього лічильника.
Ухвалою суду від 25 січня 2022 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, було залучено Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс Хмельницький».
Ухвалою суду від 05 липня 2022 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмету спору, було залучено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в особі Відділу НКРЕКП у Одеській області.
Від Акціонерного товариства «Одесагаз» надійшов відзив на позовну заяву, у якому повністю заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесагаз»,Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на боці відповідача, Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс Хмельницький», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Національна комісія,що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в особі Відділу НКРЕКП у Одеській області про забезпечення індивідуальним газовим лічильником, зміну способу розрахунку та перерахування розміру спожитого газу задоволено частково.
Визнано незаконними дії Акціонерного товариства «Одесагаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано незаконними дії Акціонерного товариства «Одесагаз» щодо визначення об`єму та обсягу спожитого індивідуальним споживачем природного газу ОСОБА_1 , виходячи з показників загальнобудинкового вузла обліку газу, встановленого в будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Зобов`язано Акціонерне товариство «Одесагаз» безкоштовно встановити ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник обліку природного газу.
Визнано незаконними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» щодо нарахування ОСОБА_1 плати за спожитий газ, виходячи з показів загальнобудинкового вузла обліку газу встановленого в будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» перерахувати ОСОБА_1 плату за газ, який постачався в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 01 березня 2021 року (і до затвердження нових норм) - відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу».
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2022 рокута ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази; Товариство здійснювало нарахування вартості спожитого природного газу згідно даних Оператора ГРМ, внесених останнім до інформаційної платформи Оператора ГТС, а тому Товариство не може здійснити перерахунок вартості спожитого споживачем природного газу відповідно до встановлених відповідними постановами КМУ норм споживання природного газу у разі відсутності газового лічильника; ТОВ здійснює постачання природного газу на об`єкт споживачам на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, що є типовим, публічним та не потребує двостороннього підписання письмової форми договору; визначення об`ємів споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ (АТ «Одесагаз»), згідно вимог Кодексу газорозподільних систем; встановлення загально будинкового вузла обліку природного газу передбачене положеннями глави 5 розділу 1Х Кодексу ГРМ, згідно показань якого Оператор ГРМ здійснював визначення об`єму спожитого споживачем природного газу, коригування якого у минулих періодах не передбачено Кодексом ГРП; детальна інформація про обсяги спожитого природного газу, його вартість та оплату споживачем по особовому рахунку № НОМЕР_1 здійснена на підставі наданих Оператором ГРМ даних про фактичний місячний відбір/споживання природного газу через інформаційну платформу по вказаному рахунку, і станом на 31.11.2022 наявна заборгованість в сумі 2681,21 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав та просив відмовити у її задоволенні, обґрунтовуючи свою позицію фактично підставами позову та правильністю висновків суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У судовому засіданні представник заявника Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» підтримав доводи апеляційної скарги, позивач скаргу не визнав.
Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню. 
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач є власником квартири за адресою:  АДРЕСА_1 та споживачем послуг з надання природного газу, отримує нарахування з оплати за спожитий газ відповідно до загальнобудинкового приладу обліку газу, встановленого Акціонерним товариством «Одесагаз» влітку 2016 року.
Також судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу встановлення у його квартирі індивідуального приладу обліку газу та перерахування плати за газ, виходячи з норм споживання. 
В ході розгляду справи представник АТ «Одесагаз» підтвердив, що при встановленні влітку 2016 року та при введенні в експлуатацію загальнобункового лічильника природного газу на опорній конструкції будинку АДРЕСА_2 не з`ясовувалася згода чи відсутність на це у співвласників будинку.
Враховуючи положення ЦК України, Закону Україні «Про захист прав споживачів», Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на протиправність односторонніх дій газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку, незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 року чи після цієї дати, а тому і про протиправність дій газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого газу на підставі показників такого загальнобудинкового лічильника в оспорюваний позивачем період. В частині позовних вимог до АТ «Одесагаз» про зобов`язання після встановлення індивідуального лічильника газу в квартирі позивача визначати об`єм та обсяг фактично спожитого позивачем газу за його показниками та до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» про зобов`язання після встановлення індивідуального лічильника газу в квартирі позивача визначати об`єм та обсяг фактично спожитого позивачем газу за його показниками суд відмовив через їх передчасність.
Переглядаючи рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує вказані висновки суду з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст. 21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.
Позивач є споживачем природного газу.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Частиною 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», визначається, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.
Згідно глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2494, оператор газорозподільної системи суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Таким чином, Акціонерне товариство «Одесагаз» є оператором газорозподільної системи.
За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.
Згідно з додатком №1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м. природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.
На підставі викладеного судом вірно зроблений висновок про те, що невстановлення Акціонерним товариством «Одесагаз» індивідуального лічильника позивачеві з посиланням на відсутність коштів та можливе його встановлення у майбутньому, на можливість його встановлення споживачем за власний кошт, на наявність загальнобудинкового лічильника газу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.
А задоволення вимоги позивача щодо зобов`язання Акціонерного товариства «Одесагаз» встановити індивідуальний лічильник обліку природного газу буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню; встановлення позивачеві індивідуального лічильника забезпечить оплату ним саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Таким чином, саме на Акціонерне товариство «Одесагаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживача є неправомірним.
Отже, обраний позивачем спосіб захисту суд вважає таким, що відповідає вимогам статті 16 ЦК України.
Крім того, стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, зокрема, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Тобто, після зазначених дат постачання цим категоріям споживачів мало здійснюватися за умови комерційного обліку лічильниками газу, до їх настання - незалежно від наявності газових лічильників.
Відповідно до приписів частини другої статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» в редакції від 20 січня 2018 року загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
До 20 січня 2018 року питання встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу не було врегульоване на рівні закону, а регламентувалося підзаконними нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, становить частину спільного майна багатоквартирного будинку. У свою чергу, таке майно є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень будинку (частина друга статті 382 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частина перша статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Таким чином, будь-яке втручання у належні до багатоквартирного будинку інженерні мережі (незалежно від місця їх розташування - всередині чи за межами будинку) є діями, які вчиняються щодо майна, належного співвласникам такого будинку на праві спільної сумісної власності. Встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу не є винятком з цього загального висновку, адже здійснюється з безпосереднім втручанням в інженерні мережі будинку, а сам прилад обліку, будучи приєднаним до мереж будинку, стає невід`ємною складовою частиною останніх, перестає існувати як окрема річ і бути об`єктом права власності оператора газорозподільної системи. Об`єкт же права власності співвласників багатоквартирного будинку зазнає фізичних змін. За відсутності згоди співвласників такі зміни можуть кваліфікуватися або як правопорушення, або як допустиме обмеження права власності. Разом з тим відповідно до однозначних приписів частини сьомої статті 319 та частини другої статті 321 ЦК України обмеження права власності можуть бути запроваджені виключно законом.
Тобто з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 4 ЦК України такі обмеження можуть бути встановлені виключно нормативно-правовим актом, що має юридичну силу закону України. Зазначене кореспондується із приписами пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України, відповідно до яких правовий режим власності визначається виключно законами України.
Тому судом також вірно зроблений висновок про те, що до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»(якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядкустатті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.
Таким чином, слід вважати, що оператор газорозподільної системи, який в односторонньому порядку встановив для багатоквартирного будинку загальнобудинковий лічильник природного газу, як до 20 січня 2018 року, так і після цієї дати діяв з порушенням вимог законодавства.
Судом на підстав наданих сторонами доказів вірно встановлено - і доводами апеляційної скарги таке не спростовано - що при встановленні влітку 2016 року та при введенні в експлуатацію загальнобудинкового лічильника природного газу на опорній конструкції будинку позивача, не з`ясовувалась згода чи відсутність згоди на це у співвласників будинку. У тому разі і ОСОБА_1 .
Положеннями Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено систему стимулів та гарантій запровадження повного комерційного (приладового) обліку та здійснення контролю за використанням ресурсів природного газу.
З прийняттям цього Закону внесено зміни до Закону України від 08 липня 2010 року № 2467-VI «Про засади функціонування ринку природного газу» (який втратив чинність 01 жовтня 2015 року з прийняттям Закону «Про ринок природного газу»), відповідно до яких відпуск природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. При цьому населення у разі відсутності приладів обліку природного газу споживає газ за нормами, встановленими законодавством, до строків, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
Однак, як норми Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і норми Закону України «Про ринок природного газу» не ставлять у залежність визначення обсягу споживання населенням природного газу від наявності чи відсутності загальнобудинкового лічильника газу. Закон України від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» змінив строк постачання природного газу, яке здійснюється за умови його комерційного обліку в частині населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, - з 1 січня 2021 року. Ці зміни набули чинності 20 січня 2018 року.
Отже, з 1 січня 2018 року почало діяти правило про облік до моменту встановлення лічильників газу за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. Це положення не пов`язується з наявністю загальнобудинкового лічильника газу.
Таким чином, законодавчими актами передбачено лише два механізми обчислення обсягу спожитого газу: за даними лічильників газу або за встановленими Кабінетом Міністрів України нормами споживання.
Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.
Тому для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ.
Таким чином, у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України.
Позиція суду відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним у Постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18) та висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним у Постанові від 26 жовтня 2021 року, справа № 212/5836/17.
Велика Палата Верховного Суду у подібних правовідносинах дійшла до наступних висновків.
Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу необхідно кваліфікувати не тільки в контексті застосування попередньої та чинної редакцій Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а також у контексті норм про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України,ЦК України,Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу без згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку слід кваліфікувати як протиправні незалежно від того, вчинені вони до 20 січня 2018 року чи після цієї дати.
Дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу будуть правомірними за одночасного дотримання таких умов: у споживачів не встановлені індивідуальні лічильники обліку газу; загальнобудинковий лічильник газу встановлений з дотриманням положень законодавства, зокрема за наявності згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку.
За відсутності хоча б однієї з указаних умов дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01 січня 2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу суперечитимуть як Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і приписам законодавства про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності (Конституція України, ЦК України, Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Законодавство передбачає два механізми визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників: за показаннями загальнобудинкового лічильника та за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.
Якщо з будь-яких причин установити загальнобудинковий лічильник природного газу у певний проміжок часу з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, внаслідок відсутності згоди співвласників будинку) не виявляється можливим, то визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників має відбуватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.
У разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних норм споживання природного газу суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу.
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.
Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» («Cantoni v. France»), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява «№ 20372/11).
Враховуючи вищевикладене, задоволення вимог позивача щодо визнання незаконним встановлення загальнобудинкового лічильника газу, визнання незаконним визначення об`єму та обсягу спожитого індивідуальним споживачем природного газу, виходячи з показів загальнобудинкового лічильника газу; визнання незаконними дій Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» щодо нарахування плати за спожитий газ, виходячи з показів загальнобудинкового лічильника газу та зобов`язання здійснення перерахунку, зобов`язання Акціонерного товариства «Одесагаз» на період до встановлення індивідуального лічильника газу розраховувати позивачеві споживання газу відповідно до норм споживання, встановлених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 лютого 2019 року №149 буде законним та справедливим й такий спосіб захисту відповідає вимогам статті 16 ЦК України.
Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, спростовується текстом оскаржуваного рішення, в якому судом дано ретельну оцінку наданим сторонами доказам та наведені норми, що регулюють спірні правовідносини сторін.
Посилання на те, що Товариство здійснювало нарахування вартості спожитого природного газу згідно даних Оператора ГРМ, внесених останнім до інформаційної платформи Оператора ГТС, а тому Товариство не може здійснити перерахунок вартості спожитого споживачем природного газу відповідно до встановлених відповідними постановами КМУ норм споживання природного газу у разі відсутності газового лічильника, є власним помилковим тлумаченням заявником норм, що регулюють спірні правовідносини.
Судом вірно встановлено неузгодження в належний спосіб із позивачем як із співвласником багатоквартирного будинку загальнобудинкового вузлу обліку, що виключає законність дій оператора газорозподільної системи по встановленню такого вузлу обліку. Крім того, позивача не було своєчасно забезпечено індивідуальним лічильником, факт відмови позивача як споживача природного газу від такого встановлення не зафіксований, а облік природного газу до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України.
Саме на підставі такого судом виснувано про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Одесагаз» як до оператора загальнорозподільної системи про визнання незаконними дій щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , визнання незаконними дій щодо визначення об`єму та обсягу спожитого індивідуальним споживачем природного газу ОСОБА_1 , виходячи з показників загальнобудинкового вузла обліку газу, про зобов`язання Акціонерне товариство «Одесагаз» безкоштовно встановити ОСОБА_1 у квартирі індивідуальний лічильник обліку природного газу.
Оскільки решта позовних вимог, що заявлені до відповідача ТОВ «ГК «Нафтогаз України» є похідними від незаконного встановлення у багатоквартирному будинку позивача загальнобудинкового вузла обліку газу, то судом також вірно виснувано і про визнання незаконними дій ТОВ «ГК «Нафтогаз України» щодо нарахування ОСОБА_1 плати за спожитий газ, виходячи з показників загальнобудинкового вузла обліку газу, встановленого в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , всупереч вимогам закону та в порушення прав позивача, та про зобов`язання вказаного відповідача перерахувати позивачу плату за газ, який постачався в квартиру останнього, починаючи з 01 березня 2021 року (і до затвердження нових норм) - відповідно до норм споживання природного газу населення у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою КМУ від 27 лютого 2019 року № 143 «Питання споживання природного газу».
Позивач як споживач природного газу не може нести відповідальність за наслідки незаконного встановлення у багатоквартирному будинку загальнобудинкового вузлу обліку газу, що мало наслідком незаконне нарахування ОСОБА_1 кількості спожитого газу та плати за природній газ, що є визначальним для правильного вирішення спору.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до власного трактування норм, що регулюють спірні правовідносини сторін, яке є помилковим. 
Натомість судом вказані норми застосовано правильно з урахуванням, зокрема, практики Верховного Суду, що є обов`язковим для суду в силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови - 21 квітня 2023 року.

Головуючий                                                                                        М.В. Назарова

Судді:                                                                                                В.В. Кострицький

О.Ю. Карташов