Номер провадження: 22-ц/813/2413/23 
Справа № 521/14220/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2023 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Князюка О.В.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Шенцевої О.В. 10 грудня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та моральної шкоди (а.с. 1-6).
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2020 року матеріали цивільної справи № 521/14220/20 передано за підсудністю на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси (а.с. 52).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Розірвано договір купівлі-продажу товару-керамічної плитки, артикул 7.5 х 45 J86585 WOODIE BEIGE - у кількості 85 пачок від 30 січня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 згідно з рахунком на оплату від 30 січня 2019 року № 19025. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти отримані за договором купівлі-продажу від 30 січня 2019 року у розмірі – 79351,56 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нараховані 3 % річних на суму коштів отриманих за договором купівлі-продажу від 30 січня 2019 року в період з 01 вересня 2019 року по 20 серпня 2020 року у розмірі – 2332,26 грн. Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1657,91 грн. В задоволенні інших вимог відмовлено (а.с.93-98). 
29 листопада 2021 року від представника ОСОБА_2 до суду надійшла заява про стягнення витрат на правову допомогу з розрахунком судових витрат, які понесла позивач у зв`язку із розглядом справи, до якої надано докази, що підтверджують понесені стороною витрати, а саме: Договір про надання правової допомоги №69 від 25 вересня 2019 року (укладений з адвокатом Дворніковою А.Ю.), Акт виконаних робіт, прибутковий касовий ордер, Договір про надання правової допомоги №69 від 25 вересня 2019 року (укладений з адвокатом Возіян А.А.), Акт виконаних робіт, прибутковий касовий ордер.
Додатковим рішенням Приморського районного суду від 10 грудня 2021 року заяву представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 27000 грн. (а.с. 117-121).
В апеляційній скарзі апелянт представника ОСОБА_1 просить скасувати додаткове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 124-126).
Сторони про розгляд справи на 28 березня 2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
Заяв, клопотань від сторін по справі на адресу Одеського апеляційного суду не надходило.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм процесуального права.
Згідно п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
З матеріалів справи вбачається, що представник позивача при зверненні до суду відповідно до положень ст. 134 ЦПК України надав попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 27000,00 грн. Заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу подана представником відповідача 22 листопада 2021 року, та зареєстрована судом 26 листопада 2021 року, тобто позивачем направлено заяву у строк передбачений положенням статті 141 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування ОСОБА_2 надано:
- копію договору про надання професійної правничої допомоги №69 від 25 вересня 2019 року (укладений з адвокатом Дворніковою А.Ю.)
- копію Акту виконаних робіт від 15 листопада 2020 року до договору про надання професійної правничої допомоги № 69 від 25 вересня 2019 року, з описом наданої професійної правничої допомоги із зазначенням часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт: зустріч із клієнтом, надання консультативних послуг по справі №521/14220/20 в сумі 3300 грн.; вивчення матеріалів справи, підготовка правової позиції в сумі 2000 грн.; підготовка одного процесуального документа - позовної заяви в сумі 9000 грн.
- Копію Рахунку фактури №1 від 15 травня 2020 року до Договору про надання адвокатських послуг №69 від 25 вересня 2021 року.
- Копію Рахунку фактури №2 від 31 серпня 2020 року до Договору про надання адвокатських послуг №69 від 25 вересня 2021 року.
- Копію Рахунку фактури №2 від 08 жовтня 2020 року про сплату наданої послуги - підготовки заяви-претензії, заяви про забезпечення в сумі 9000 грн. до Договору про надання адвокатських послуг №69 від 25 вересня 2021 року.
Однак, колегія суддів приймає до уваги, що матеріали справи не містять доказів надання правової допомоги ОСОБА_2 саме адвокатом Дворніковою А.Ю. Так, у договорі про надання професійної правничої допомоги №69 від 25 вересня 2019 року адвокатом зазначено, що нею було здійснено підготовку одного процесуального документа - позовної заяви, однак, з матеріалів справи вбачається, що позовні заява була подана адвокатом Возіян А.А. в інтересах ОСОБА_2 .
Аналогічно таким, що не відповідає дійсності, є зазначення у Рахунку фактурі №2 від 08 жовтня 2020 року наданої адвокатом Дворніковою А.Ю. послуги - підготовки заяви про забезпечення, оскільки заява про забезпечення позову знову-ж таки була подана представником ОСОБА_2 - адвокатом Возіян А.А.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає недоведеним належними та допустимими доказами надання правової допомоги позивачу ОСОБА_2 адвокатом Дворніковою А.Ю. в сумі 14300 грн.
Крім того, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування ОСОБА_2 також було надано:
- копію договору про надання професійної правничої допомоги №69 від 25 вересня 2019 року (укладений з адвокатом Возіян А.А.)
- копію Акту виконаних робіт від 17 листопада 2021 року до договору про надання професійної правничої допомоги № 69 від 25 вересня 2019 року, з описом наданої професійної правничої допомоги із зазначенням часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт: зустріч із клієнтом, надання консультативних послуг по справі №521/14220/20 в сумі 3300 грн.; вивчення матеріалів справи, підготовка правової позиції в сумі 2000 грн.; підготовка одного процесуального документа - заява-претензія, заява про забезпечення в сумі 8000 грн., на загальну суму 13300 грн.
- Копію Рахунку фактури №1 від 09 червня 2021 року до Договору про надання адвокатських послуг №69 від 25 вересня 2021 року.
- Копію Рахунку фактури №2 від 08 вересня 2021 року до Договору про надання адвокатських послуг №69 від 25 вересня 2021 року.
- Копію Рахунку фактури №3 від 11 жовтня 2021 року до Договору про надання адвокатських послуг №69 від 25 вересня 2021 року.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі викладеного, колегія суддів доходить до висновку про необхідність часткового задоволення заявленої ОСОБА_2 заяви про стягнення витрат на професійну правову допомогу, які підтверджені належними доказами, в сумі 13300 грн.
З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції частково неправильно застосував норми процесуального права, у зв`язку із чим додаткове рішення Приморського районного суду від 10 грудня 2021 року підлягає зміні. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
                       постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Додаткове рішення Приморського районного суду від 10 грудня 2021 – змінити.
Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Возіяна Андрія Андрійовича про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13300 гривень.
В задоволенні решти заяви – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 21 квітня 2023 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін 

                                                       О.В. Князюк