Постанова                       
Іменем України                                          
18 травня 2023 року 
м. Київ
справа № 754/12387/21
провадження № 61-1940св23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В., 
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану через адвоката Цимбал Марину Анзоріївну, на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2021 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення вартості обов`язкової частки у спадщині.
Просили стягнути грошову компенсацію вартості 1/16 обов`язкової частки у спадковому майні по 69 225,00 грн на кожного.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року позов задоволено. 
Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості обов`язкової частки у спадщині у розмірі 69 225,00 грн. 
Стягнено з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості обов`язкової частки у спадщині у розмірі 69 225,00 грн. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року повернено.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що подавши апеляційну скаргу адвокат Цимбал М. А., яка діє в інтересах ОСОБА_3 , на підтвердження представництва надала копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер серії АІ № 1299628, в графі  якого: «Назва органу, в якому надається правова допомога» зазначено: «у судових органах України», проте відомостей щодо представництва інтересів ОСОБА_3 у Київському апеляційному суді зазначений ордер не містить.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_3 , подана адвокатом Цимбал М. А., на ухвалу Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 року, просила скасувати оскаржувану ухвалу, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що в ордері у графі «назва органу, в якому надається правова допомога» зазначено, що правова допомога надається «у судових органах України», є підтвердження того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах, в тому числі в Київському апеляційному суді. 
У ордері на надання правової допомоги ОСОБА_3 є всі обов`язкові реквізити, передбачені Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги і Типовою формою ордера, затвердженими Радою адвокатів України, відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», а тому суд апеляційної інстанції неправильно застосував норму матеріального права та порушив норми процесуального права.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 09 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. 
У березні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів. 
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (абзац другий частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Згідно зі статтею 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої частиною другою статті 389 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства                   є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або  оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд, до якого також належить і право  на апеляційне оскарження.
Форма і зміст апеляційної скарги має відповідати вимогам статті 356 ЦПК України.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 356 ЦПК України апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.
Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено (пункт 1 частини п`ятої статті  357 ЦПК України).
Повернувши апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що до апеляційної скарги адвокат Цимбал М. А. на підтвердження права на підписання та подання апеляційної скарги надала копію ордера, серія АІ, № 1299628, неналежним чином оформленого, оскільки у графі ордеру: «Назва органу, в якому надається правова допомога» зазначено: «у судових органах України», що не посвідчує право адвоката Цимбал М. А. на надання правової допомоги ОСОБА_3 у Київському апеляційному суді. 
Суд апеляційної інстанції зазначив, що в ордері узагальнено зазначено про надання правової допомоги адвокатом «у судових органах України» без визначення конкретного суду. Надані адвокатом документи відповідно до частини четвертої статті 62 ЦПК України не підтверджують повноваження адвоката на представлення інтересів ОСОБА_3 
Верховний Суд не може погодитись із висновком апеляційного суду, виходячи                            з такого.
Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно із частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.
Згідно з частинами першою - третьою статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.
Відповідно до пунктів 5, 11, 12.4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 листопада 2020 року № 118 (далі - Положення), ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Ордер, зокрема, містить наступні реквізити: назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).
Верховий Суд, не погоджується з висновком апеляційного суду про повернення апеляційної скарги та зазначає, що зазначення в ордері у графі: «Назва органу, в якому надається правова допомога», що правова допомога надається «у судових органах України» незалежно від спеціалізації, є достатнім і необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнтам та представляти їх інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.
Подібні правові висновки зазначені у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 361/4347/17, від 03 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, від 29 листопада 2021 року у справі № 754/3233/20.
Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, врахував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18, де зазначено, що в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.
У справі № 9901/847/18 встановлено, що в ордері на надання правової допомоги у графі: «Назва органу, в якому надається правова допомога» були взагалі відсутні відомості про судові органи, тоді як у справі, яка переглядається, вказано про надання адвокатом правової допомоги «у судових органах України», що в цьому випадку є достатнім для висновку про наявність у адвоката Цимбал М. А. права на підписання та подання апеляційної скарги від імені ОСОБА_3 .
На час подання апеляційної скарги чинним є Положення у новій редакції, згідно з яким під назвою органу, у якому надається правова допомога адвокатом, розуміється як безпосередньо назва конкретного органу, так і назва групи органів наприклад: судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо.
Під час застосування процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. 
Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, апеляційний суд застосував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які є нерелевантними у спірних правовідносинах, та дійшов помилкового висновку про те, що адвокат Цимбал М. А. не надала доказів на підтвердження у неї права на підписання та подання апеляційної скарги, а тому арґументи касаційної скарги про те, що оскаржена ухвала перешкоджає подальшому розгляду, і її постановлено без додержанням норм процесуального права, є обґрунтованими.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення та направлення справи для вирішення питання про відкриття провадження до суду апеляційної інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, суд касаційної інстанції розподілу судових витрат не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Цимбал Мариною Анзоріївною, задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 26 січня 2023 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                             О. В. Ступак
Судді:                                                                                                         І. Ю. Гулейков
         А. С. Олійник
                                                                                                                     С. О. Погрібний
                                                                                                                     В. В. Яремко