ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 679/1251/22
Провадження № 22-ц/4820/626/23

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
секретаря: Чебан О.М.
за участю: представника апелянта адвоката Волкова С.В., 
 
представника відповідача Косіка О.В.,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 січня 2023 року (суддя Безкровний І.Г.) за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 31.05.2017 позивач отримала ордер на право зайняття житлової кімнати АДРЕСА_1 . 
З моменту вселення і до теперішнього часу позивач протягом п`яти років відкрито безперервно та добросовісно користується зазначеним житловим приміщенням у гуртожитку.
З метою отримання вказаного житла у приватну власність позивач в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», звернулася до органу приватизації виконавчого комітету Нетішинської міської ради із відповідною заявою щодо передання їй у власність шляхом приватизації займаного нею вказаного житлового приміщення.
Проте рішенням відповідача №412/2022 від 10.11.2022 їй було відмовлено у передачі у приватну власність зазначеного житлового приміщення у зв`язку з тим, що житлова кімната №102 гуртожитку відноситься до житлового приміщення фонду житла для тимчасового проживання.
ОСОБА_1 вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивачка на законних підставах була вселена та фактично проживає у гуртожитку протягом тривалого часу (п`яти років), іншого житла не має, займане нею житлове приміщення не відноситься до об`єктів, що не підлягають приватизації, або на які не поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а отже в органу приватизації відсутні підстави для відмови їй у приватизації.
У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради «Про передачу у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках, що належать до комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади» №412/2022 від 10.11.2022; зобов`язати виконавчий комітет Нетішинської міської ради провести приватизацію житлового приміщення, а саме житлової кімнати АДРЕСА_2 та оформити документи про передачу цього житла у приватну власність ОСОБА_1 . 
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що житлова кімната АДРЕСА_3 , в яку на підставі ордеру №09/17 від 31 травня 2017 року вселилася позивачка, відповідно до рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 27 квітня 2017 року №202/2017 віднесено до фонду житла для тимчасового проживання. Зазначене рішення на теперішній час не скасоване та є діючим, поза як докази протилежного в матеріалах справи відсутні. При цьому у відповідному ордері зазначалося, що ОСОБА_1  має здати його балансоутримувачу, що також вказує на ту обставину, що позивач вселялася саме у житло для тимчасового проживання громадян, а отже не має право на його приватизацію.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 січня 2023 року скасувати і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції застосовано положення ч. 3 ст. 132-2 Житлового кодексу УРСР, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки є загальними нормами законодавства.
Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 №500-VI внесено зміни до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 08.09.2011 №3716- VI уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків.
Тому саме положення Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» підлягають застосуванню у спірних правовідносинах. 
Сфера дії ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» поширюється на громадян, які не мають власного житла та більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають в них.
Відповідач не заперечував, що станом на 2017 рік по час розгляду справи судом першої інстанції гуртожиток, у якому розташоване спірне житлове приміщення, перебуває у комунальній власності, а позивачка є користувачем спірного житлового приміщення. 
Перелік підстав для відмови у приватизації житла є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і на спірні правовідносини цей перелік не розповсюджується. 
Апелянт зазначає, що підстави, на які посилається відповідач як на підстави для відмови позивачці у приватизації житла, а саме що спірна житлова площа призначена для тимчасового проживання осіб, які опинились у скрутних життєвих обставинах, не передбачена у переліку підстав, наведених у ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», або на які не поширюється дія ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків».
У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Нетішинської міської ради просить рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 січня 2023 року залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Зазначає, що вказана житлова кімната № НОМЕР_1 в гуртожитку використовується для тимчасового проживання громадян, які перебувають у місті у зв`язку з роботою або опинились у надзвичайно складних життєвих умовах, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 27.04.2017 №202/2017 «Про використання житлового приміщення АДРЕСА_3 , для тимчасового проживання громадян». У вказаному рішенні вказано, що приміщення не підлягає приватизації.
В судовому засіданні представник апелянта адвокат Волков С.В. апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити. 
Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території м. Єнакієве Донецької області, яка 24.10.2014 була взята на облік за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 4, 5).
Згідно з рішенням 19 сесії Нетішинської міської ради VI скликання від 29 грудня 2011 року №19/367 надано дозвіл на приватизацію займаних громадянами житлових приміщень у гуртожитках міста Нетішин за адресами: АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 .
Відповідно до рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області «Про використання житлового приміщення АДРЕСА_3 , для тимчасового проживання громадян» №202/2017 від 27.04.2017 було дозволено використання житлового приміщення площею 19,8 кв.м, а саме кімнати гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 , для тимчасового проживання громадян, які перебувають у місті у зв`язку з роботою або опинились у надзвичайно складних життєвих умовах, і таке житло є єдиним місцем проживання. У рішенні також вказано, що вказане житлове приміщення не підлягає приватизації (а. с. 39).
Зазначене житлове приміщення АДРЕСА_3 своїм правовим статусом, площею і цільовим призначенням - для тимчасового проживання громадян, які перебувають або опинилися у надзвичайно складних життєвих умовах. Доказів того, що зазначеній кімнаті надано статус постійного житла, матеріали справи не містять.
31.05.2017 на підставі рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради №202/2017 від 27.04.2017 головою громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітету міської ради ОСОБА_1 був виданий ордер №09/17 на право зайняття жилої площі розміром 19,80 кв.м у кімнаті гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 . В ордері зазначається, що він дійсний протягом 30 днів та є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу, при вселенні цей ордер здається в житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності – завідуючому гуртожитком (а. с. 7).
З 08.06.2017 ОСОБА_1 зареєструвалася за вказаною адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Нетішинської міської ради №417 від 16.12.2020 та витягом з Реєстру Нетішинської територіальної громади, де проживала протягом 2017-2022 років, що підтверджується виписками по особовому рахунку № НОМЕР_2 та рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області «Про квартирний облік» №105/2020 від 27.02.2020, яким ОСОБА_1 була взята на квартирний облік за місцем проживання на загальних підставах згідно з пп. 6 п. 13 Правил обліку громадян,  які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР №982 (а. с. 6, 8, 9, 27-35).
Як вбачається з довідки ТВБВ №10022/0138 філії Хмельницького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_1 не значиться у списках громадян, які мають право на отримання приватизаційних паперів за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 10).
Рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області «Про передачу у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках, що належать до комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади» №412/2022 від 10.11.2022 ОСОБА_1 було відмовлено у передачі у приватну власність житлового приміщення житловою площею 17,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 у зв`язку з тим, що вказане приміщення призначене для тимчасового проживання громадян (а. с. 15).
Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.
Частиною третьою статті 9 ЖК Української РСР передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд – це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.
Згідно статті 2 вказаного Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. 
Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно з ч. 10 ст. 8 вказаного Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 132-2 Житлового кодексу України та п. 4 Порядку надання і користування житловими приміщенням з фонду житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 422 від 31.03.2004, громадяни, яким надане жиле приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ цього жилого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти в нього інших мешканців.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.
Разом із цим у п. 1 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» зауважується, що цей Закон не поширюється на громадян, які проживають у гуртожитках, призначених для тимчасового проживання, у зв`язку з навчанням, перенавчанням чи підвищенням кваліфікації у навчальних закладах та у зв`язку з роботою (службою) за контрактом.
Як зазначається у п.15 Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фонду житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №422 від 31.03.2004 виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, Київська і Севастопольська міськдержадміністрації видають громадянинові ордер на вселення в житлове приміщення. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі за умови пред`явлення паспортів (або документів, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. У разі вселення в житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання громадянин здає ордер балансоутримувачу будинку (приміщення). 
Як вбачається із матеріалів справи житлове приміщення АДРЕСА_3 , рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області №202/2017 від 27.04.2017 року віднесено до фонду тимчасового проживання громадян, ордер ОСОБА_1 на право зайняття кімнати № НОМЕР_1 в гуртожитку виданий саме на підставі даного рішення, за таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що згідно з ч. 3 ст. 132-2 Житлового кодексу України громадяни, яким надане жиле приміщення з фондів житла для тимчасового проживання, не мають права приватизувати, обмінювати та здійснювати поділ цього жилого приміщення, здавати його в піднайм або вселяти в нього інших мешканців. 
Зважаючи на зазначене висновок суду про відмову у задоволенні позову є правильним.
У зв`язку з цим твердження ОСОБА_1 про те, що перелік підстав для відмови у приватизації житла є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і на спірні правовідносини цей перелік не розповсюджується, є помилковим.
Посилання апелянта на те, що у спірних правовідносинах слід застосовувати саме положення Законів України «Про приватизацію державного житлового фонду» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», підлягають відхиленню, оскільки встановлено, що кімната АДРЕСА_3 , яку займає ОСОБА_1 , використовується останньою для тимчасового проживання як такої, що опинилась у надзвичайно складних життєвих умовах, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 27.04.2017 №202/2017 «Про використання житлового приміщення АДРЕСА_3 , для тимчасового проживання громадян». У цьому рішенні зазначено, що дане приміщення приватизації не підлягає.
Висновки місцевого суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити. 
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 14 квітня 2023 року.

Судді                                                                   Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк