У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
27 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 2-248/10
провадження № 61-5228ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                        Стрільчука В. А.,  
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 липня 2010 року за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В с т а н о в и в:
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2010 року у справі № 2-248/10 задоволено позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором                                             № 014/80054/85/82377 від 18 вересня 2007 року всього на загальну суму                 323 754,28 грн та понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 25 жовтня 2010 року внесено виправлення до рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2010 року по справі 
№ 2-248/10 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 ,                   ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши правильно адресу відповідача ОСОБА_2 як                       « АДРЕСА_1 ».
Ухвалою суду від 15 липня 2019 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, ухваленого Київським районним судом м. Одеси 05 липня 2010 року по справі за позовом                           ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту.
Постановою Одеського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2010 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін.
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Київського районного суду 
м. Одеси від 05 липня 2010 року. 
Заяву мотивував тим, що постановою Верховного Суду 
від 25 листопада 2020 року по справі № 522/18188/17 провадження 
№ 61-9156св19 був визнаний дійсним кредитний договір, статус кредитора не визначений. В ході розгляду справи № 522/18188/17 в Приморському районному суді м. Одеси було встановлено, що кредитор навмисно та свідомо, з спільниками, внесли в зазначене заочне рішення неправдиві відомості щодо поручителя по зазначеному кредитному договору. В цьому рішенні суду зазначена адреса поручителя: АДРЕСА_1 . При тому, що в м. Одесі вул. Будівельників не існує. Таким чином, суддею та позивачем навмисно та свідомо були внесені в рішення суду неправдиві відомості. У подальшому, судом була постановлена ухвала про виправлення на думку суду описки в рішенні та зазначена інша адреса поручителя: АДРЕСА_1 , але реальна адреса поручителя, як фізичної особи - АДРЕСА_2 , а за адресою АДРЕСА_1 , було зареєстрована ФОП ОСОБА_2 , яке не є поручителем за кредитом та взагалі є іншою особою. Таким чином, зазначає, що були порушені його права та права поручителя, що унеможливило повне виконання рішення суду. Просив суд скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2010 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами по справі № 2-248/10 відмовлено. Залишено в силі заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня                     2010 року по справі № 2-248/10 за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. 
Апеляційна скарга була мотивована тим, що підставами для перегляду заочного рішення були нововиявлені обставини, а саме: постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року по справі № 522/18188/17 провадження № 61-9156св19 було зазначено, що статус ймовірного нового набувача прав та обов`язків замість первісного кредитора не визначений, його позов направлено на повторний розгляд до суду першої інстанції; фактично відсутній поручитель, відсутні достовірні відомості про нього, відсутній договір поруки, в заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від                   05 липня 2010 року внесені неправдиві відомості щодо поручителя; відсутні документальні підтвердження отримання ОСОБА_1 кредиту, видачу цього кредиту банком та отримання кредитних грошей продавцем заставної земельної ділянки; до суду не були викликані позивач та другий поручитель; справу розглянуто за відсутності його захисника.
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року залишено без змін.
12 квітня 2023 ОСОБА_1 (далі - заявник) надіслав через систему електронний суд до Верховного Суду касаційну скаргу ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 липня 2010 року у справі № 2-248/10.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, з порушенням його конституційних прав та свобод, при неповному з`ясуванні судами обставин справи, без вивчення доказів, у навмисному приховуванні судового процесу від його учасників, при ігноруванні вказівок, зазначених в постановах Верховного Суду, Верховного суду України, що мають значення для справи. 
Зазначає, що суди в оскаржуваних рішеннях застосували норму права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 261/0/15-18, від 25 травня 2021 року у справі №752/4995/17, від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц, у постановах Верховного Суду від 28 березня                    2018 року у справі 757/44693/15-ц,  від 04 липня 2018 року у справі    688/788/15-к, від 01 серпня 2018 року у справі № 592/11194/14-ц, від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19, від 25 квітня 2020 року у справі № 175/3995/17-ц, від 11 червня 2020 року у справі № 756/4756/14-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі № 589/2313/18, від 30 червня 2022 року у справі № 910/13908/17, у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2011 року у справі № 5-25кс11, від 13 вересня 2017 року у справі № 556/1838/15-ц. Також на думку заявника, суди не врахували висновків, викладених у постановах Вищого господарського суду України від 19 травня 2016 року у справі                                 № 904/4950/15, Вищого адміністративного суду України від 15 вересня 2016 року  у справі № К/800/37663/15. Залишили позу увагою вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Конвенції про права інвалідів від 13 грудня 2006 року, численних рішень ЄСПЛ.
Окремо зазначає, що суди порушили його право на отримання правової допомоги, розглянули його заяву у відсутність інших учасників справи та не з`ясували причин неявки останніх, вважає постанову апеляційного суду необґрунтованою та такою, яка не містить конкретизації та деталізації по кожному його аргументу та/або доказу.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1   про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Одеса від 05 липня 2010 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що обставини, про які зазначав ОСОБА_1 в заяві, не є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки зазначення в заочному рішенні помилкової адреси поручителя жодним чином не впливає на права та обов`язки боржника в кредитному зобов`язанні. При цьому суди зазначили, що цивільна справа №522/18188/17 в Приморському районному суді м. Одеси за позовом ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним на теперішній час не розглянута та будь-яких нових істотних обставин не встановлено. А тому наведені заявником підстави та обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про неврахування судами правових висновків, викладених в зазначених заявником судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду, ВАСУ, ВГСУ, Верховного суду України, оскільки висновки у наведених справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Устименко проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нелюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише
з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішенні питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
У х в а л и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 квітня 2023 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 липня 2010 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук