ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 квітня 2023 року           справа №200/19236/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 200/19236/21 (головуючий І інстанції Кошкош О.О.) за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні,-

                                                    ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачу за період з моменту виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів грошового забезпечення, а саме з 12.03.2018 року по дату остаточного розрахунку, а саме 02.12.2021 року включно в сумі 143946,47 грн;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з моменту виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів грошового забезпечення, а саме з 12.03.2018 року по дату остаточного розрахунку, а саме 02.12.2021 року включно в сумі 143946,47 грн.
В обгрунтування позову зазначив, що в період 16.09.2016 - 12.03.2018 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Національної Гвардії України. 
На момент переводу до іншої військової частини відповідач не здійснив повний розрахунок, не сплатив індексацію грошового забезпечення у період з вересня 2016 року по 22.02.2018 року.
Рішенням суду у справі № 200/9779/21 від 01.10.2021 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період 16.09.2016 – 22.02.2018. 
Відповідачем здійснено добровільне виконання рішення суду 02.12.2021. 
Отже, відповідач повинен був здійснити повний розрахунок з позивачем 12.03.2018 року, в день переводу, але здійснив його тільки 02.12.2021 року, що свідчить про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до вимог ст. 116, ст. 117 КЗпП України.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Датою остаточного розрахунку з позивачем є 22.02.2018 року, в яку відповідач не сплатив в повному розмірі грошового забезпечення.
Суб`єктом нарахування відповідного грошового забезпечення з урахуванням є саме відповідач – військова частина НОМЕР_1 , тобто саме він повинен нести відповідальність, визначену ст.ст. 116, 117 КЗпП України.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 у період з 16.09.2016 по 15.08.2019 проходив військову службу за контрактом.
Згідно витягу командиру Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 № 53 від 12.03.2018 року з 12 березня 2018 року ОСОБА_1 , переміщеного наказом командувача Національної гвардії України від 16.02.2018 № 16 о/с, виключено за списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 , для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ).
Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 15.08.2019 № 163 з 15 серпня 2019 року ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.03.2019 № 17 о/с (у зв`язку із закінченням строку контракту), виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року по справі № 200/9779/21-а, яке набрало законної сили 01.11.2021 року, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі індексацію грошового забезпечення за період з 16 вересня 2016 року по 22 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
На виконання рішення суду військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснено перерахування коштів у розмірі 60388,88 грн. на рахунок ОСОБА_1 згідно платіжного доручення від 01.12.2021 № 3445, згідно штампу Державної казначейської служби оплату проведено відповідачем 02.12.2021.
Вважаючи, що Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України допущена протиправна бездіяльність щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивача з 12.03.2018 не звільнено, а переведено на службу до іншої військової частини, тому відсутні підстави вважати, що військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України проводила розрахунок при звільненні та допустила протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підстави виникнення, проходження і припинення військової служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю військовослужбовців. 
У разі відсутності відповідних положень у спеціальному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.
У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навивши у рішенні відповідні доводи.
Згідно статті 116 Кодексу законів про працю України (далі -КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.
На підставі статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
При цьому, норми КЗпП України не поширюються на військовослужбовців в частині порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому за аналогією закону слід застосувати норми статей 116, 117 КЗпП України.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.
Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Згідно пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до частини третьої пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 (далі – Порядок № 260), виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини.
Як визначено пунктом 14 Порядку № 260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Аналіз наведених положень свідчить, що остаточний розрахунок з військовослужбовцем проводитися військовою частиною, на грошовому утриманні якої він знаходився на час звільнення зі служби.
Як свідчать матеріали справи, позивач був звільнений зі служби та виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_2 з 15 серпня 2019 року.
З військової частини НОМЕР_1 з 12.03.2018 позивача було лише переведено для несення служби до іншої військової частини, а не звільнено зі служби.
Умовами застосування відповідальності, передбаченої ст.ст. 116, 117 КЗпП України є звільнення особи та не виплата в день звільнення усіх належних їй сум.
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 з 12.03.2018 не було звільнено з військової частини НОМЕР_1 , а було переведено на службу до іншої військової частини, тому відсутні підстави вважати, що Військова частина НОМЕР_1 повинна нести відповідальність відповідно до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України.
З огляду на викладене, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачу з 12.03.2018, та зобов`язання здійснити нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 12.03.2018 року.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 200/19236/21 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 200/19236/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 18 квітня 2023 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 18 квітня 2023 року.

Головуючий суддя                                                            І.Д. Компанієць

Судді                                                                                         А.В. Гайдар

                                                                                              Е.Г. Казначеєв