Справа № 307/4851/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

25 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,
       з участю секретаря Чічкало М.А.,                                                        розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 08 лютого 2023 року (у складі судді Бряник М.М.) за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де заінтересована особа - Служба у справах дітей Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, про розірвання шлюбу та встановлення фактів, що мають юридичне значення, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із заявою про розірвання шлюбу та встановлення фактів, що мають юридичне значення, у грудні 2022 р. 
       Просили:
-Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 17.10.2015 р. виконавчим комітетом Тересвянської селищної ради Тячівського районну, розірвати;
-встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «про проживання, виховання та утримання дитини» від 08.12.2022 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , місце проживання сина - ОСОБА_4 , встановлюється із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       На обґрунтування вимог заяви вказали, що 17.10.2015 р. між заявниками у виконкомі Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області було укладено шлюб, про що видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 . У шлюбі народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
       Згодом шлюбні відносини між ними погіршилися і вони втратили зв`язок один із одним, зникло взаєморозуміння, через різні погляди на сімейне життя між ними постійно виникають сварки.
       Із кінця 2021 р. їх сім`я фактично розпалася, шлюбні відносини фактично припинились і з того часу вони перестали вести спільне господарство та спільний сімейний бюджет.
       Із моменту погіршення відносин між ними заявниця змінила місце проживання і фактично проживає окремо від заявника та сина, який проживає та перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 . При цьому, між ними досягнуто згоди стосовно виховання та утримання спільної дитини.
       08.12.2022 р. між ними, як батьками дитини, було укладено нотаріально посвідчений договір про проживання, виховання та утримання дитини, за умовами якого батьки визначили місце проживання їх сина ОСОБА_4 місцем проживання батька - ОСОБА_1 , як на території України, так і за кордоном. Умовами вказаного договору також зазначено, що матір дітей проживатиме окремо, при цьому договором означені умови здійснення батьківських прав матір`ю, яка проживатиме окремо.
       Рішенням Тячівського районного суду від 08 лютого 2023 р. шлюб, зареєстрований 17 жовтня 2015 р. виконкомом Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом № 28 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвано.
       У задоволенні заяви про встановлення факту, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «про проживання, виховання та утримання дитини» від 08.12.2022 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 місце проживання сина - ОСОБА_4 встановлюється із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено.
       Не погодившись із указаним рішенням суду в частині відмови встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «про проживання, виховання та утримання дитини» від 08.12.2022 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 місце проживання сина - ОСОБА_4 встановлюється із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить у частині відмови в задоволенні спільної заяви скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині нове рішення, яким спільну заяву сторін задовольнити та встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «про проживання, виховання та утримання дитини» від 08.12.2022 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 місце проживання сина - ОСОБА_4 встановлюється із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-необхідність встановлення факту проживання дитини разом із батьком обумовлена багатьма організаційними моментами, зокрема, але не виключено, у заявника виникає необхідність щодо вирішення питання юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини;
-у батька дитини виникла необхідність в отриманні відстрочки від призову під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.
       Суд першої інстанції, відмовляючи заявникам у встановленні юридичного факту, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «про проживання, виховання та утримання дитини» від 08.12.2022 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 місце проживання сина - ОСОБА_4 , встановлюється із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходив із того, що наведена вимога є передчасною та не може вирішуватися у порядку, визначеному ч.1 ст. 319 ЦПК України, через неможливість визначення судом конкретної мети встановлення такого факту, імовірність якого може виникнути в майбутньому.
       Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.
       При цьому, згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб», розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.
       Згідно зі ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
       Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
       У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
       Згідно з ч.1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
       Приписами ст.ст. 109, 141, 159, 160 СК України, передбачено рівність прав батьків щодо дитини, можливість за згодою батьків визначення місця проживання дитини, її виховання та утримання. Реалізуючи, саме ці норми СК України, 08.02.2022 р. між заявниками було укладено нотаріально посвідчений договір «Про проживання, виховання та утримання дитини», яким визначено всі істотні його умови, а відтак дублювання встановлених цим договором фактів, не відповідає вимогам ч.2 ст. 315 ЦПК України, оскільки такий факт вже встановлено у визначеному законом порядку.
       Довід апеляційної скарги про те, що необхідність встановлення факту проживання дитини разом із батьком обумовлена багатьма організаційними моментами, зокрема, але не виключено, у заявника виникає необхідність щодо вирішення питання юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, не заслуговує на увагу, оскільки юридична фіксація факту самостійного виховання дитини була закріплена батьками дитини шляхом укладення 08.12.2022 р. договору між батьками про проживання, виховання та утримання дитини, що посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Гунда А.М., зареєстрований у реєстрі за № 2189.
       Заявник жодними належними та допустимими доказами не доводить необхідність встановлення юридичного факту саме в порядку, передбаченому ч.2 ст. 315 ЦПК України.
       Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в батька дитини виникла необхідність в отриманні відстрочки від призову під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є неспроможною, однак це не може слугувати підставою для встановлення юридичного факту в порядку, передбаченому ч.2 ст. 315 ЦПК України, а всі питання щодо юридичної фіксації факту виховання дитини саме його батьком зафіксовані в нотаріально посвідченому договорі від 08.12.2022 р. 
       Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судові рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
       Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.                                                                         2.Рішення Тячівського районного суду від 08 лютого 2023 року залишити без змін.                                                                                 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 06 червня 2023 р.
Судді: