КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 761/10495/21                                                             Головуючий у суді І інстанції Савицький О.А.
Провадження № 22-ц/824/695/2023                                             Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
18 квітня 2023 року                                                                     м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Ігнатченко Н.В., суддів: Мережко М.В., Савченка С.І., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Білінк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - керівник товариства з обмеженою відповідальністю «Білінк» Ющенко Євген Іванович, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
в с т а н о в и в:
 
У березні 2021 року  ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шаповалова А.М. звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Білінк» (далі - ТОВ «Білінк») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, а також залучено до участі у справі керівника ТОВ «Білінк» Ющенка Є.І. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
13 червня 2022 року на електронну адресу суду першої інстанції надійшло клопотання представника позивача - адвоката Шаповалова А.М. про призначення експертизи давності документа разом із заявою про поновлення строку на подання зазначеного клопотання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року в задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку для подання клопотання про призначення експертизи давності документа відмовлено, клопотання про призначення експертизи давності документа залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач через представника - адвоката Шаповалова А.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на обґрунтування причин пропуску строку пред`явлення клопотання про призначення судової експертизи було зазначено, що відповідачем тільки 9 грудня 2021 року, тобто після проведення у справі першого судового засідання надано для огляду в суді оригінали документів, що підтверджують факт виникнення/припинення трудових відносин між сторонами. Вказані документи були витребувані ухвалою про відкриття провадження у справі в зв`язку з відмовою відповідача у наданні запитуваних документів представнику позивача. Даний факт значно ускладнив ознайомлення сторони позивача із поданими доказами для подальшого надання пояснень та заперечень щодо їх достовірності. При цьому в судовому засіданні 9 грудня 2021 рокупредставником позивача було усно заявлено клопотання про призначення експертизи давності документа, яке залишено судом без уваги. Крім того, у заяві про поновлення строку на подання клопотання про призначення експертизи містилися посилання на карантинні обмеження, встановлені з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19 починаючи з 11 березня 2020 року, а також введення з 24 лютого 2022 року воєнного стану на всій території Україні, що являється поважною причиною пропуску строку. Однак, судом першої інстанції проігноровано вищевказані твердження представника позивача, безпідставно та невмотивовано відмовлено у поновленні процесуального строку, хоча проведення такої судової експертизи має неабияке значення для з`ясування всіх фактичних обставин звільнення позивача, а також підтвердить чи спростує сумніви щодо належного виконання відповідачем прав та обов`язків в суді.
У відзиві на апеляційну скаргу директор ТОВ «Білінк» Ющенко Є.І. просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції вірно застосував норми статей 43, 126, 196, 197 279 ЦПК України, оскільки клопотання про призначення експертизи давності документа подане після проведення трьох судових засідань у справі, а наведені представником позивача підстави для поновлення пропущеного процесуального строку є неповажними.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
За правилом пункту 10 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.
Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що 17 березня 2021 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Шаповалова А.М. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Білінк», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 16 липня 2020 року щодо його звільнення з посади техніка із структурованої кабельної системи, поновити його на займаній посаді з 16 липня 2020 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 липня 2020 року по 17 березня 2021 року у розмірі 59 978,12 грн та судові витрати.
24 березня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва постановив ухвалу, якою позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі, призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, залучив до участі у справі керівника ТОВ «Білінк» Ющенка Є.І. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а також витребував у ТОВ «Білінк» та зобов`язав його надати належним чином завірені копії документів, а саме: заяву про прийняття на роботу ОСОБА_1 від 26 березня 2020 року, наказ про прийняття позивача на роботу, наказ про звільнення позивача від 2 липня 2020 року, витяг із штатного розпису ТОВ «Білінк» за 2020 та 2021 роки щодо посади, яку займав ОСОБА_1 - техніка із структурованої кабельної системи.
24 червня 2021 року до суду першої інстанції від ТОВ «Білінк» надійшов відзив на позовну заяву із засвідченими копіями витребуваних документів.
В судовому засіданні 29 червня 2021 року було оголошено перерву у зв`язку з клопотанням представника позивача для надання можливості ознайомлення із відзивом і доданими до нього матеріалами.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2021 року в задоволенні клопотання представника позивача про збільшення розміру позовних вимог від 6 вересня 2021 року відмовлено.
В судовому засіданні 16 вересня 2021 року оголошено перерву внаслідок неявки позивача і третьої особи та їх повторного виклику.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 7 грудня 2021 року в задоволенні клопотання представника позивача про збільшення розміру позовних вимог від 3 грудня 2021 року відмовлено.
В судовому засіданні 9 грудня 2021 року суд оглянув надані представником відповідача оригінали заяви позивача про звільнення та наказу відповідача про звільнення позивача, а представник останнього - адвокат Ткаченко Я.К. заявила клопотання про відкладення судового засідання для підготовки та подання клопотання про призначення експертизи. Суд першої інстанції відхилив це клопотання про відкладення розгляду справи, утім оголосив перерву для можливості стороні позивача ознайомитися з новими доказами, поданими представником відповідача.
Розгляд справи в наступному судовому засіданні 28 березня 2022 року не відбувся у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України на підставі Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні».
13 червня 2022 року засобами електронного зв`язку представник позивача - адвокат Шаповалов А.М. направив до суду першої інстанції клопотання про призначення експертизи давності документа разом із заявою про поновлення строку на подання зазначеного клопотання.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що клопотання про призначення судової експертизи подане після першого судового засідання, тобто з порушенням процесуального строку, при цьому поважності причин його пропуску з урахуванням того, що у справі вже відбулось три засідання, не встановлено, тому відсутні підстави для поновлення стороні позивача пропущеного процесуального строку, відтак клопотання про призначення експертизи підлягає залишенню без розгляду.
Проте колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю Конвенції як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положення цього конституційного принципу закріплені у статтях 12, 13 ЦПК України, якими встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).
Отже, ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).
ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року). Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).
Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Отже, реалізація права особи на судовий захист здійснюється в порядку, встановленому процесуальним законом.
Пунктами 4, 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Частиною першою статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Питання щодо призначення судової експертизи врегульовані положеннями статті 103 ЦПК України, яка знаходиться у розділі 6 глави 5 ЦПК України «Докази та доказування». 
За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У відповідності до частин першої - п`ятої, восьмої статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. 
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, подання доказів (висновку експерта) або клопотання про призначення експертизи у разі неможливості самостійного замовлення експертизи, має відбуватися у строки, встановлені частиною другою статті 83 ЦПК України, а саме разом з поданням позовної заяви.
Якщо ж доказ (клопотання) не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи може про це письмово повідомити суд, який в свою чергу повинен вирішити питання про встановлення додаткового строку для подання вказаних доказів (клопотань).
Відповідно до вимог частини першої, другої статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
При поданні заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.
Так, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.
Крім того, статтею 11 ЦПК України встановлено принцип пропорційності у цивільному судочинстві, який передбачає, зокрема, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі враховуючи у тому числі завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; значення розгляду справи для сторін.
Як свідчать матеріали справи, в судовому засіданні 9 грудня 2021 року судом першої інстанції було вперше здійснено огляд наданих представником відповідача оригіналів доказів, а саме: заяви позивача про звільнення та наказу відповідача про звільнення позивача, за результатами якого представник останнього - адвокат Ткаченко Я.К. заявила клопотання про відкладення судового засідання для підготовки та подання клопотання про призначення експертизи. Суд відхилив це клопотання про відкладення розгляду справи, утім оголосив перерву для можливості стороні позивача ознайомитися з новими доказами, поданими представником відповідача.
Перед наступним судовим засіданням, яке відбулося 15 червня 2022 року, представник позивача - адвокат Шаповалов А.М. подав клопотання про призначення експертизи давності документа (заяви про звільнення) разом із заявою про поновлення строку на подання зазначеного клопотання, яку мотивував тим, що відповідачем тільки 9 грудня 2021 року, тобто після проведення у справі першого судового засідання було надано для огляду суду оригінали документів, що підтверджують факт виникнення/припинення трудових відносин між сторонами. При цьому в судовому засіданні 9 грудня 2021 року представником позивача усно заявлялося клопотання про призначення експертизи давності документа. Крім того, причинами пропуску строку пред`явлення клопотання про призначення судової експертизи були карантинні обмеження, встановлені з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19 починаючи з 11 березня 2020 року, а також введення з 24 лютого 2022 року воєнного стану на всій території Україні, що, на переконання сторони позивача, в сукупності є поважними причинами пропуску процесуального строку.
Суд першої інстанції в порушення вказаних вище норм процесуального закону на наведене уваги не звернув, не надав оцінки доводам заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку на подання клопотання про призначення судової експертизи, яка була додана до цього клопотання, не навів жодних мотивів їх відхилення під час вирішення заявленого питання щодо поновлення пропущеного строку, обмежившись лише загальною фразою про те, що поважності причин пропуску цього строку не встановлено, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про залишення такої заяви без розгляду з підстав, визначених у частини другій статті 126 ЦПК України.
У заяві про поновлення строку на подання клопотання про призначення експертизи давності документа представник позивача вказував, що усвідомлює ту обставину, що процесуальний строк на подання такого клопотання закінчився 29 червня 2021 року у відповідності до вимог статті 279 ЦПК України, оскільки справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, але навів низку обставин справи та подій, які, на його переконання, унеможливлювали та ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій щодо проведення судової експертизи у визначений законом строк, були об`єктивно непереборними і пов`язані з істотними обставинами та труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду з відповідним клопотанням без наявності оригіналів документів.
За змістом рішення ЄСПЛ у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України» і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень («Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Таким чином, в ухвалі про відмову поновити пропущений процесуальний строк суд першої інстанції зобов`язаний був дати відповіді на доводи представника позивача щодо наявності/відсутності поважних підстав для поновлення пропущеного процесуального строку, оскільки інакше буде порушено вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку здобутих доказів.
Крім того, виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом та положень статті 15 ЦК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, очевидним стає висновок про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав та інтересів, у тому числі у трудових правовідносинах.
Ураховуючи наведене, районному суду необхідно було особливо ретельно перевірити аргументи представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова А.М.щодо поважності причин пропуску ним строку на подачу клопотання про призначення у справі судової експертизи, однак позивачу належним чином не забезпечено реалізацію права на справедливий судовий розгляд в такому його елементі як отримання мотивованого судового рішення, а тому ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою.
Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення стороні позивача пропущеного процесуального строку є передчасним, а ухвала про залишення без розгляду клопотання про призначення судової експертизи є такою, що постановлена без належного врахування обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм цивільного процесуального законодавства України. 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо залишення заяви представника позивача про поновлення пропущеного процесуального строку без задоволення, а клопотання про призначення експертизи давності документа - без розгляду, є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 червня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку для подання клопотання про призначення експертизи давності документа скасувати, справу № 761/10495/21 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:                                                                                                          Н.В. Ігнатченко

М.В. Мережко 

С.І. Савченко