ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 березня 2023 року 
м. Київ
справа № 554/554/18
провадження № 51-3266км22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції:
захисника                                                    ОСОБА_6 , 
розглянув у відкритому судовому засіданнікасаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду                         від 11 серпня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017170040005348,за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2019 року ОСОБА_7  визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Вирішено питання, які стосуються: речових доказів; запобіжного заходу; початку строку відбування покарання; відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні. 
За вироком районного суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він                             02 грудня 2017 року приблизно о 20:00 за місцем проживання, а саме у квартирі АДРЕСА_2 , після спільного вживания спиртних напоїв                             зі своїм співмешканцем ОСОБА_8 , на ґрунті виниклої сварки, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно завдав останньому численних ударів, зокрема, частинами дерев`яного табурету у голову та інші ділянки тіла, заподіявши черепно-мозкову травму, яка супроводжувалася крововиливами під оболонки і в речовину головного мозку, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті потерпілого на місці події.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 11 серпня 2022 року вирок районного суду щодо  ОСОБА_7 залишив без змін.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року                                       і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Суть доводів, наведених у касаційній скарзі захисника, зводиться до тверджень про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушення права на захист та недопустимість доказів.
Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону адвокат вважає відсутність аудіозапису судового засідання від 22 листопада 2018 року, під час якого було досліджено письмові докази, котрі покладено в основу обвинувального вироку.
На переконання сторони захисту, журнал судового засідання від 19 вересня                          2019 року не відповідає аудіозапису цього засідання в частині приєднання письмової промови адвоката, більш того зміст зазначеного журналу вказує на  порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, оскільки суд вирішив клопотання сторони захисту про призначення експертизи без виходу до нарадчої кімнати. 
Крім того, на думку скаржника, було порушено право засудженого на захист, у зв`язку з тим, що суд першої інстанції змінив зміст пред`явленого обвинувачення                     ОСОБА_7 , а саме: не зазначив у вироку точної кількості ударів; виключив зі змісту обвинувачення вказівку на наявність сварки між обвинуваченим та потерпілим саме на ґрунті особистих неприязних стосунків. До того ж суд не перевірив версії події, яку відстоював його підзахисний, та не вирішив клопотання про визнання доказів недопустимими. 
Порівнюючи антропометричні дані засудженого та потерпілого, а також аналізуючи протокол огляду місця події й висновки експертів за результатами проведених у справі судово-медичних експертиз, захисник піддає сумніву версію сторони обвинувачення щодо спричинення потерпілому саме ОСОБА_7   тілесних ушкоджень у квартирі за місцем його проживання. 
Також адвокат ОСОБА_6 вважає протокол огляду місця події недопустимим доказом через відсутність належного дозволу на проведення огляду житла. Як вона зазначає, не було ознайомлено понятих з протоколом та не було представлено їм вилучених під час огляду речей і предметів, що підтверджено їхніми показаннями                      в суді першої інстанції. Крім того, наголошує на обов`язковій участі захисника під час огляду місця події, оскільки ОСОБА_7 був її учасником і фактично затриманою особою. 
Стверджує про наявність обґрунтованого сумніву щодо наявності в ОСОБА_7 прямого умислу на позбавлення життя потерпілого, що підтверджується станом алкогольного сп`яніння засудженого, однак суд не встановив ступеня сп`яніння. Крім того, іншою обставиною, що може впливати на суб`єктивну сторону злочину,                             є  неповнота судового розгляду стосовно механізму утворення одного із ключових тілесних ушкоджень, яке спричинило смерть потерпілого. 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 , надавши пояснення, підтримала доводи та вимоги касаційної скарги.
Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення касаційних скарг, навів аргументи щодо законності й обґрунтованості судових рішень. 

 
 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній  скарзі, суд касаційної інстанції дійшов висновків, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок, а виходить з обставин, установлених цими судами.
Аргументи сторони захисту щодо оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з  викладенням власної версії  подій стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.  Зазначені обставини були предметом перевірки суду першої інстанції.
За правилами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим                          і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції виконав зазначені вимоги закону, провівши розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 з урахуванням положень ч. 1                    ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, а також принципу диспозитивності. 
Вирок районного суду є законним, обґрунтованим та узгоджується з положеннями статей 370, 374 КПК.
Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції допитав ОСОБА_7 та з`ясував його позицію щодо пред`явленого обвинувачення, відповідно до якої він свою винуватість в умисному вбивстві  ОСОБА_8 не визнав, виклавши власну версію подій. Зокрема, що 02 грудня 2017 року зранку з ОСОБА_8 , який приблизно з літа 2017 року проживав у нього в дома вживали спиртні напої у великій кількості. Приблизно о 17:00 він виявив, що ОСОБА_8 упав у туалеті та лежав на підлозі без свідомості. Тоді він перетягнув його в свою кімнату. Далі побачив, що                       ОСОБА_8 намагався вкрутити лампу, однак стілець зламався і він упав та залишився на підлозі, хоча почував себе нормально. Приблизно о 19 годині він заснув та прокинувся від криків ОСОБА_8 про те, що його побили, на обличчі у нього була кров. Далі ОСОБА_8 умився, кинув стілець, зламавши дві ніжки, після чого вони ще випили і полягали спати.Вночі він прокинувся та покликав ОСОБА_8 , однак той не відповідав, тому почав приводити його до тями. Потім побачив, що ОСОБА_8 побитий, однак хто його побив засудженому не відомо.
Наведену версію ОСОБА_7 суд ретельно перевірив, навівши відповідні аргументи, переконливо спростував та обґрунтовано виключив можливість отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 на вулиці від незнайомих осіб. 
Зокрема, суд взяв до уваги ті факти, що смерть ОСОБА_8 настала після спричинення черепно-мозкової травми в короткий проміжок часу, який може обчислюватись хвилинами, та після отримання якої потерпілий пересуватися не міг.
Разом з тим, суд виключив можливість утворення всіх виявлених на тілі               ОСОБА_8 тілесних ушкоджень внаслідок його падіння на площину, як із раніше наданим прискоренням так і без такого.
Крім того, як встановив суд, потерпілий був виявлений у кімнатному одязі, босий. Верхнього одягу, який би свідчив про можливий вихід його з квартири, на ньому не було. Слідів крові у під`їзді та на вулиці теж встановлено не було. Також на спростування версії сторони захисту було враховано стан тяжкого алкогольного сп`яніння потерпілого, відсутність слідів волочіння трупу з вулиці.
Районний суд також зважив на наявність слідів крові ОСОБА_8                                 на розкиданих розбитих табуретах, підлозі, стіні, тощо, виявлення потерпілого саме                     в кімнаті, характер тілесних ушкоджень на тілі останнього (відповідно до показань експерта більшість тілесних ушкоджень є наслідком дії табурета, його частин або інших аналогічних травмуючих предметів з дерева), повідомлення ОСОБА_9 (батько засудженого) ОСОБА_10 (сестра засудженого) про сварку 02 грудня 2017 року та гуркіт  в сусідній кімнаті, де проживали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
Необхідно зазначити й те, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано не взяв до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності пошкоджень на кулаках ОСОБА_7 , оскільки відповідно до матеріалів провадження і досліджених судом доказів тілесні ушкодження у голову, від яких настала смерть ОСОБА_11 , були нанесені частинами дерев`яного табурета, який був виявлений розламаним на місці вчинення кримінального правопорушення. 
Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, в тому числі оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції з наведенням докладних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК                             та кваліфікацію його дій як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. 
Незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_7 винуватості, висновок про доведеність його винуватості суд першої інстанції зробив на підставі ретельного аналізу й оцінки досліджених доказів, а саме: показань потерпілого  ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , експерта ОСОБА_16 ; протоколу огляду місця події від 02 грудня 2017 року, протоколу огляду табурету від 24 січня 2018 року з фототаблицями. Також суд проаналізував: висновки експертів за результатами проведених у справі експертиз (судово-медичних від 05 січня 2018 року № 1332 та від 18 січня 2018 року № 1332-А, судово-цитологічних від 22 січня 2018 року № 35/411, № 36/412, від 24 січня 2018 року № 127, від 25 січня 2018 року № 123, № 125, № 126, судово-дактилоскопічної від 27 грудня 2017 року № 3562); акт судово-психіатричного експерта від 29 грудня 2017 року           № 558; довідку Полтавського обласного наркологічного диспансеру  від 20 грудня 2017 року № 6465; висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від 02 грудня 2017 року № 1316. Зміст цих доказів детально викладено у вироку суду першої інстанції.
Колегія суддів не погоджується з доводами сторони захисту про те, що суд, виключивши зі змісту обвинувачення вказівку на наявність сварки між обвинуваченим та потерпілим саме на ґрунті особистих неприязних стосунків, порушив право засудженого на захист.
Суд касаційної інстанції зазначає, що не всі обставини, які сторона обвинувачення доводить під час судового розгляду, можуть бути визнані доведеними судом. Тому обставини, встановлені судом, можуть відрізнятися від обставин, відображених у обвинувальному акті. Сама по собі така ситуація не свідчить про порушення права особи на захист, оскільки може стати результатом, у тому числі, ефективного здійснення захисту і спростування частини обставин, які намагалася довести сторона обвинувачення.
У цьому кримінальному провадженні суд, визнавши недоведеним мотив сварки на ґрунті особистих неприязних стосунків, зазначив у вироку встановлений узагальнений мотив вчинення кримінального правопорушення - на ґрунті сварки. Як випливає з касаційної скарги, сторона захисту мала можливість надати докази на спростування наявності неприязних відносин між засудженим і потерпілими і скористалась такою можливістю. 
Крім того, колегія суддів вважає, що у цьому провадженні відсутність у вироку відомостей про точну кількість ударів, а саме не менше 26, як це зазначено в обвинувальному акті, а лише вказівка про нанесення численних ударів не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Як уже визнавав у своєму рішенні суд касаційної інстанції, ситуація, коли частина обставин провадження, які доводить сторона обвинувачення, не визнається доведеною або спростовується, є природним наслідком судового розгляду.
Недоведеність певних обставин, на яких ґрунтувалось обвинувачення, не обов`язково свідчить про безпідставність обвинувачення в цілому. У цій справі така зміна не вплинула на обґрунтованість обвинувачення чи на можливість сторони захисту здійснювати ефективний захист від обвинувачення.
Зі змісту вироку вбачається, що суд у його мотивувальній частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, і з достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, що є необхідним для того, щоб сторона захисту розуміла, від якого обвинувачення вона захищається і що є предметом розгляду в суді.
Колегія суддів також відхиляє довід сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця події від 02 грудня 2017 року, оскільки, як встановив суд апеляційної інстанції, в матеріалах кримінального провадження наявна заява батька обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 про дозвіл на проведення огляду квартири, в якій він постійно проживав, що не заперечував і сам обвинувачений                            (т. 1, а. п. 127). За наявності згоди особи, яка володіє приміщенням, закон не вимагає звернення до слідчого судді за відповідним дозволом (ч. 1 ст. 233 КПК).
Та обставина, що в заяві відсутні відомості, що  ОСОБА_9 є власником або законним користувачем квартири, не має значення для оцінки законності цих дій і допустимості отриманих доказів. Як вже зазначав суд касаційної інстанції, положення ст. 223 КПК не мають на меті вирішення питань власності. Вони захищають особу від необґрунтованого втручання у сферу її приватності, на яке вона вправі розраховувати у своєму житлі або іншому володінні. Термін «особа, яка володіє» в ч. 1 ст. 233 КПК охоплює більш широке коло осіб, ніж титульний власник або особа, володіння якої ґрунтується на певних договірних чи інших законних підставах (постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду  від 08 грудня 2020 року (справа № 278/1306/17), від 01 листопада 2022 року (справа № 344/2995/15-к)).
У цьому кримінальному провадженні доводи сторони захисту не свідчать про наявність обставин, які ставили б під сумнів той факт, що особа, яка надала згоду на проведення слідчих дій у квартирі, володіла нею у значенні ст. 223 КПК.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ухвалою від 04 грудня 2017 року задовольнив частково клопотання слідчого та надав дозвіл на проведення огляду (02 грудня 2017 року) в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить та в якій проживає ОСОБА_9 .
Щодо посилань касатора про відсутність захисника під час проведення огляду, колегія суддів зазначає, що відповідно до змісту протоколу огляду місця події від 02 грудня 2017 року ОСОБА_7 не був учасником вказаної слідчої дії, у зв`язку з чим участь захисника не була обов`язковою.
Також доводи захисника про те, що понятим не було представлено вилучених під час огляду місця події речей і предметів, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.  
Указану слідчу дію проведено та результати оформлено з дотриманням вимог статей 104, 105, 106, 223, 234, 237 КПК, у присутності, зокрема спеціаліста, двох понятих. Заяв та зауважень від учасників слідчої дії не надходило. Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які брали участь в огляді як поняті, підтвердили зміст та результати проведеної слідчої дії записами у  протоколі, справжність їх підписів не оспорювали.
Крім того, згідно з висновками експертів для дослідження надано речові докази в упаковках, які не пошкодженні та містять підписи, зокрема, і понятих.
Необхідно зазначити й те, що захисник не вказує, які ж саме речі і предмети, вилучені під час огляду місця події, не було представлено понятим та не навела жодного аргументування того, як зазначене нею порушення, позначилось на реалізації прав сторони захисту та справедливості судового розгляду в цілому.
Також, посилання захисника на незазначення у протоколі огляду місця події всіх її учасників носять формальний характер, оскільки сторона захисту не вказує, яке значення або вплив ці особи мали на результати проведеної слідчої дії. 
Доводи у касаційній скарзі захисника про наявність безумовної підстави для скасування судових рішень, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутній звукозапис судового засідання в суді першої інстанції за 22 листопада               2018 року, також спростовуються матеріалами справи.
Так, відповідно до положень ст. 412 КПК, якщо в матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, то судове рішення у будь-якому випадку підлягає скасуванню.
Водночас у результаті перевірки матеріалів провадження колегія суддів констатує, що в них наявний придатний для прослуховування технічний запис судового засідання від 22 листопада 2018 року. Крім того, матеріали провадження містять відповідний журнал  (т. 1,  а. п. 190).
Твердження захисника ОСОБА_6 про невідповідність журналу судового засідання від 19 вересня 2019 року аудіозапису цього засідання в частині приєднання письмової промови адвоката, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.
Журнал судового засідання від 19 вересня 2019 року відповідає вимогам ст. 108 КПК, оскільки містить всі відомості, які мають бути зазначені у ньому, та  належним чином відображає хід і зміст судового засідання.
Статтею 376 КПК закріплено право учасників судового провадження подати письмові зауваження на журнал судового засідання. Однак будь-які зауваження від захисника про невідповідність змісту журналу судового засідання процесуальним діям, що проводилися в судовому засіданні, у кримінальному провадженні відсутні.
Стосовно наведеного в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 доводу про те, що зміст журналу судового засідання від 19 вересня 2019 року вказує про порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, оскільки суд вирішив клопотання сторони захисту про призначення експертизи без виходу до нарадчої кімнати, суд касаційної інстанції зазначає таке. 
За змістом ст. 371 КПК  у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд. Ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання в журнал судового засідання.
Таким чином, за відсутності прямої вказівки у кримінальному процесуальному законі про необхідність постановлення ухвали в нарадчій кімнаті, ухвалу може бути постановлено без виходу до неї, із занесенням до журналу судового засідання.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме журналу судового засідання від 19 вересня 2019 року, районний суд прийняв до розгляду клопотання захисника   ОСОБА_7 про призначення експертизи, врахував її пояснення та, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання. Цей факт підтверджується ухвалою суду від 19 вересня 2019 року, занесеною до журналу судового засідання.
Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції відповідно до ст. 89 КПК вирішив питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті. Оцінку доказів суд здійснив згідно з вимогами процесуального законодавства з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності для постановлення вироку. У зв`язку з цим, не можна погодитися із доводом у касаційній скарзі щодо невирішення судом першої інстанції клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими.
Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону                              та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність,                             які би впливали на законність і обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_7 , судами першої та апеляційної інстанції допущено не було, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року  щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення,                         є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                 ОСОБА_3