КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/1384/2023                    
                                                     
П О С Т А Н О В А
 
                                   І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

08 червня 2023року                                                                 місто Київ
                                                                                        справа № 758/2611/21                               
                              
Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
                                     суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.
 
розглянув у порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою відповідача  ОСОБА_1 на рішення Подільського    районного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Головчака М.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
 
                                                       В С Т А Н О В И В:
В лютому 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь:
матеріальну шкоду в розмірі 16468 грн.;
моральну шкоду у розмірі 10000 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 20 червня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Тоуоta Yaris», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винниму вчиненніадміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Вказувала, що про настання страхового випадку було повідомлено ТДВ СК «Альфа-Гарант» та складено аварійний сертифікат №50-D/71/4 від 25 червня 2020 року, в якому встановлено суму страхового відшкодування у розмірі 5575,08 грн., грошові кошти у розмірі 4611,06 грн. були перераховані на рахунок позивача 04 вересня 2020 року. 
Зазначала, що уподальшому нею було надано ТДВ СК «Альфа-Гарант» акт виконаних робіт за №106806 від 31 серпня 2020 року та квитанцію №50660658 від 30 серпня 2020 року про повну сплату ремонту автомобіля. 
07 грудня 2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» додатково перерахувала позивачу 9925 грн. 
Посилалася на те, що згідно акту виконаних робіт від 31 серпня 2020 року, вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Тоуоta Yaris», д.н.з. НОМЕР_2 склала 30997,77 грн. 
Вказувала, що  на сьогоднішній день невідшкодованими залишилися 16461,71грн. 
Зазначала, що при зверненні до ТДВ СК «Альфа-Гарант» їй було повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту деталі міняються на нові, отже і різниця в понесених нею витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди. 
Посилалася на те, що їй було завдано моральної шкоди, яка виразилась в порушенні звичайного устрою життя, прикладення додаткових зусиль для відновлення транспортного засобу належного їй на праві власності, яку остання оцінює в 10000 грн.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 15422,64 грн., судовий збір в розмірі 908 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди відмовити.
В обґрунтування вимог посилався на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки не враховано, що його цивільно-правова відповідальність застрахована, а розмір збитку не перевищує визначеного полісом ліміту відшкодування, та страховиком не застосовувались норми по зменшенню розміру страхового відшкодування.
Вказував, що судом першої інстанції не надано належної оцінки угоді про визначення розміру відшкодування від 03 грудня 2020 року укладеної між позивачем та третьою особою, оскільки така угода не є рішенням страховика про виплату або відмову у виплаті відшкодування, а є двостороннім правочином, яким позивач погодилась на отримання відшкодування шкоди у визначеному розмірі, та в якому зазначено що сума страхового відшкодування є остаточною та сторони не мають жодних фінансових претензій щодо розміру цієї суми.
Зазначав, що вматеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що виконаний ремонт в повному обсязі був необхідний для усунення пошкоджень, завданих внаслідок ДТП. Єдиним доказом, що підтверджує огляд ТЗ позивача відповідним спеціалістом, в якому зафіксовані пошкодження ТЗ після ДТП та здійснено оцінку вартості відновлювального ремонту є аварійний сертифікаті №50-Б/71/4 від 25 червня 2020 року.
Посилався на те, що виконаний на замовлення позивача ремонт, відображений в акті виконаних робіт від 31 серпня 2020 року, суттєво відрізняється від ремонту, необхідного для усунення наслідків ДТП, як про те визначено в аварійному сертифікаті.
28 листопада 2022 року від позивача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вказувала на те, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення
Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду від 02 березня 2023 року призначено повторний автоматизований розподіл вказаної цивільної справи у зв`язку з рішенням Вищої ради правосуддя від 21 лютого 2023 року про звільнення судді ОСОБА_4 з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 02 березня 2023 року для розгляду вказаної апеляційної скарги визначено колегію суддів: Борисова О.В., Ратнікова В.М., Левенець Б.Б.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки вартість ремонту автомобіля склала 30997,77 грн., що підтверджується рахунком №СМУ00018819 від 29 липня 2020 року та актом виконаних робіт/послуг та передання/прийняття автомобіля №106806 від 31 серпня 2020 року, розмір страхового відшкодування, який ТДВ СК «Альфа-гарант» сплатила складає 10645,90 грн., то різниця між вартістю ремонту автомобіля та сплаченою ТДВ СК «Альфа-гарант» сумою страхового відшкодування складає        15422,64 грн., яка підлягає стягненню саме з відповідача.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та автомобіля «Тоуоta Yaris», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винниму вчиненніадміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мани місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі полісу №АО/5846946 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14 серпня 2019 року, сума страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн.
23 червня 2020 року позивач повідомила ТДВ СК «Альфа-Гарант» про ДТП та одночасно подала заяву про виплату страхового відшкодування.
25 червня 2020 року аварійним комісаром складено аварійний сертифікат №50-D/71/4 з розрахунку вартості матеріального збитку, завданого транспортному засобу «ТоуоtaYaris», д.н.з. НОМЕР_2 , згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з врахуванням фізичного зносу складає 5575,08 грн. 
Відповідно до рахунку ТОВ «САМІТ МОТОРЗ Україна» №СМУ00018819 від 29 липня 2020 року та акту виконаних робіт/послуг №106806 від 31 серпня 2020 року вартість ремонту автомобіля «Тоуоta Yaris», д.н.з. НОМЕР_2 склала 30997,77 грн., з якої ПДВ становить 5166,30 грн.
Згідно квитанції №50660658 від 30 липня 2020 року, позивачем сплачено грошові кошти за ремонт автомобіля у розмірі 30997,77 грн. 
Відповідно дорозрахунку страхового відшкодування, складеного ТДВ СК «Альфа-Гарант», та страхового акту №ЦВ/20/4248 від 04 вересня 2020 року, сума страхового відшкодування, належна до виплати           ОСОБА_2  становить 4645,90 грн. 
04 вересня 2020 року ТДВ СК «Альфа-гарант»було сплачено страхове відшкодування у розмірі 4645,90грн., що підтверджується платіжним дорученням №11209 від 04 вересня 2020 року.
03 грудня 2020 року між ТОВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 , з метою врегулювання дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 20 червня 2020 року з вини ОСОБА_1 цивільно-права відповідальність якого застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», укладено угоду про розмір страхового відшкодування, згідно умов якої:
1.сторони, на підставі п.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», досягли згоди про розмір матеріального збитку та розмір страхового відшкодування.
2.сторони досягли згоди, що сума страхового відшкодування за страховим випадком, що сталася 20 червня 2020 року складає 14645,90 грн.
3.страховик і потерпілий погоджуються, що розмір страхового відшкодування за вказаним випадком визначається з вирахуванням франшизи у розмірі 0 грн.
4.сторони підтверджують, що частину страхового відшкодування у розмірі 4645,90грн. було сплачено 04 вересня 2020 року та частини страхового відшкодування у розмірі 10000 грн. підлягає сплаті.
5.сторони підтверджують, що вказана в п.3 цієї угоди сума страхового відшкодування є остаточною. Сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких претензій щодо розміру цієї суми.
Згідно розрахунку страхового відшкодування, складеного ТДВ СК «Альфа-Гарант» та страхового акту №ЦВ/20/4248/1 від 04 грудня 2020 року, сума страхового відшкодування, належна до виплати           ОСОБА_2  становить 10000 грн. 
У акті зазначено, що знос транспортного засобу на день страхового випадку - 51,10%.
07 грудня 2020 року ТДВ СК «Альфа-гарант» позивачу сплатило страхове відшкодування у розмірі 10000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №13689 від 07 грудня 2020 року.
Звертаючись до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_1 , позивач просила стягнути з останнього різницю між фактичним розміром матеріальної шкоди (30997,77 грн.) та страховою виплатою ТДВ СК «Альфа-гарант» (14529,77 грн.), що становить 16468 грн.
Заперечуючи проти позову, відповідач, як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі посилався на те, що його відповідальність на момент ДТП була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до умов договору страхування, сума страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну становить 100000 грн. Вказував, що позивач у позовній заяві зазначає, що вартість відновлювального ремонту її автомобіля становила 30997,77 грн., що входить в ліміти відповідальності ТДВ СК «Альфа-Гарант». Вважає, що позивачем не було доведено підставу та розмір позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події ( страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (стаття 22 вказаного Закону).
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. 
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №14-176цс18.
Судом першої інстанції було вірно встановлено, що на ТДВ СК «Альфа-Гарант», як страховика відповідача, покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.
Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Згідно зі ст.29 та п.32.7 ст.32 вищевказаного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Аналогічні висновки, викладеного Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 у справі №754/1114/15-ц, від 21лютого 2020року у справі №755/5374/18, від 22 квітня 2020 року, у справі №756/2632/17, від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18, від 11 серпня 2021 року у справі №554/8473/19.
Як вбачається з матеріалів справи, ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 у розмірі 14645,90 грн. (вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу), що відповідає вимогам статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», а розмір збитку не перевищує визначеного полісом ліміту відшкодування (100000 грн.), колегія суддів відхиляє, оскільки у страховика відповідача не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка заявлена позивачем у розмірі 16468 грн., не зважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).
Однак, судом першої інстанції не було враховано, що згідно з абз.2 п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника) сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Таким чином, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією винної сторони.
Як вбачається з рахунку ТОВ «САМІТ МОТОРЗ Україна» №СМУ00018819 від 29 липня 2020 року вартість ремонту автомобіля «ТоуоtaYaris», д.н.з. НОМЕР_2 склала 30997,77 грн., з якої ПДВ становить         5166,30 грн.
А відтак, обов`язок по відшкодуванню суми ПДВ покладається на ТДВ СК «Альфа-Гарант».
При цьому, узгодження між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та          ОСОБА_2 , суми страхового відшкодування, не покладає на відповідача ОСОБА_1 обов`язку відшкодувати суму ПДВ у розмірі 5166,30 грн.
Оскільки страхова виплата ТДВ СК «Альфа-Гарант» у розмірі  14645,90 грн., не покриває вартість ремонту автомобіля «ТоуоtaYaris», д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 30997,77 грн., а відтак колегія суддів приходить до висновку, що не відшкодована сума матеріального збитку в розмірі 11185,57 грн. (30997,77 грн. (вартість ремонту автомобіля) - 14645,90 (сума відшкодована ТДВ СК «Альфа-Гарант» - 5166,30 грн. ПДВ, яка повинна бути відшкодована ТДВ СК «Альфа-Гарант»)  підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 відповідно до ст.1194 ЦК України.
Отже, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 15422,64 грн. та судового збору у розмірі 908 грн. підлягає зміні, шляхом зменшення суми матеріального збитку до 11185,57 грн., а судового збору до 383,81 грн.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що виконаний на замовлення позивача ремонт, відображений в акті виконаних робіт від 31 серпня 2020 року, суттєво відрізняється від ремонту, необхідного для усунення наслідків ДТП, як про те визначено в аварійному сертифікаті, колегія суддів відхиляє, оскільки доказів на підтвердження того, що автомобіль позивача мав інші пошкодження та заміні підлягали інші деталі, стороною відповідача надано не було. 
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не містить доводів щодо відмови у задоволенні позову в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди.
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у розмірі 786,28 грн.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-                                        
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1  - задовольнити частково.
 
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 15422 грн. 64 коп. та судового збору у розмірі 908 грн. змінити, зменшивши розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 з 15422 грн. 64 коп. до 11185 грн. 57 коп., а судового збору з         908 грн. до 383,81 грн.
 
В решті рішення суду залишити без змін.
 
Стягнути з  ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3  на користь ОСОБА_1 ,який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 судові витрати понесені ним за подання апеляційної скарги у розмірі 786 грн. 28 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий:
 
Судді: