Справа № 456/3808/22                                Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В. 
Провадження № 22-ц/811/3369/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 квітня 2023 року Львівський апеляційний суд суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,
суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перфект Пак»,-
ВСТАНОВИВ
08 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу.
Заяву мотивує тим, що він працював у ТОВ «Перфект Пак» на посаді машиніста котлів господарського відділу. 
27 жовтня 2022 року його звільнено з роботи з роботи на угодою сторін згідно з п. 1 ст.36 КЗпП України. Однак в день звільнення роботодавець не виплатив йому заробітну плату, матеріальну допомогу на оздоровлення , компенсацію за невикористану відпустку. Згідно з довідкою заборгованість по заробітній платі за вересень , жовтень 2022 року становить 10843,23 грн. Просив суд видати судовий наказ про стягнення із ТОВ «Перфект Пак» на його користь заробітну плату в розмірі 10843,23. Для забезпечення його вимог накласти арешт на розрахункові рахунки відповідача та заборонити відкриття нових.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2022 року відмовлено у видачі судового наказу.
Ухвалу оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційні скарзі зазначає, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що довідка про наявність заборгованості оформлена без додержання вимог ст. 116 КЗпП України, оскільки нормами чинного законодавства ніде не передбачено, якою має бути форма довідки і, що в ній має бути зазначено. Звертає увагу, що в даній справі відсутній спір про право, оскільки працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Вважає довідку про нарахування заробітної плати належним доказом , оскільки така підписана бухгалтером. Просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений з роботи 27 жовтня 2022 року, що стверджується наказом від 27.10.2022 року №283-к (а.с.3,4). 
У заяві про видачу наказу вказує, що при звільненні йому не виплатили заробітну плату за вересень, жовтень 2022 року, матеріальну допомогу на оздоровлення, компенсацію за невикористану відпустку, однак у прохальній частині просить стягнути лише заборгованість по заробітній платі. Також просить накласти арешт на рахунки відповідача з метою забезпечення його позовних вимог.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд виходив з того, що заявлені вимоги не відповідають вимогам ст.161 ЦПК України, а також наявні підстави вважати про наявність спору про право.
З такими висновками колегія суддів погоджується.
За частиною 3 статті 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. 
Згідно з п.1 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
У ст. 163 ЦПК України зазначено, що в заяві про видачу судового наказу серед іншого повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються та перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
До заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Статтею 165 ЦПК України передбачено підстави для відмови у видачі судового наказу, зокрема суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу. 
Обґрунтування апеляційної скарги зводяться до того, що ТОВ «Перфект ПАК» має відносно нього заборгованість по заробітній платі, яка є безспірною в розмірі 10843,23 грн, а також між ним та ТОВ «Перфект Пак» відсутній спір про право, однак зазначене суперечить вимогам зазначеним в заяві про видачу судового наказу .
Крім цього, до заяви додано довідку про заборгованість, яка не відповідає вимогам законодавства про працю та не підписана директором товариства, а відтак є неналежним доказом. 
Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116 КЗпПУ).
Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Відповідно до змісту ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Основна заробітна плата – це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата – це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати – це виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно з п. 9 постанови Пленуму ВССУ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.
У п. 12 постанови роз`яснено, що у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.
Таким чином, працівник може звернутися до суду в порядку наказного провадження у разі якщо вимога про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати є безспірною (роботодавець не оспорює ні право вимоги працівника, ні суму заборгованості з виплати заробітної плати), що підтверджується належно оформленими письмовими документами.
Статтею ст. 49 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.
З врахуванням того, що додана до заяви про видачу судового наказу довідка не відповідає зазначеним вище вимогам, не підписана власником або уповноваженим ним органом, тобто директором товариства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у видачі судового наказу та роз`яснив заявнику, що він має право звернутися за захистом своїх прав у порядку позовного провадження. 
Згідно з ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням того, що доводи апеляційної скарги є суперечливими,  правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для її задоволення немає. 
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції , 
УХВАЛИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 листопада 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови, в порядку визначеному ст.389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 10 квітня 2023 року.

Головуючий:                                                         Мікуш Ю.Р.

Судді:                                                    Приколотпа Т.І.

                                                               Савуляк Р.В.