ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2023 року	Львів	Справа № 300/867/22 пров. № А/857/5945/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року (судді Скільського І.І., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ) у справі № 300/867/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 09.02.2022 звернулася в суд з позовними вимогами до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.10.2021 за №№006928/0702, 006927/0702, 006926/0702.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року відмовлено в задоволенні позову. 
Не погодившись з прийнятим рішенням Головне управління ДПС в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове в цій частині, яким відмовити в задоволені позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що ОСОБА_1 до перевірки не надала документи за перевірений період 05.09.2019 по 31.12.2020, що пов`язані з предметом перевірки.
Також апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 на рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та просить скасувати його в цій частині та ухвалити нове в цій частині, яким задовольнити позов, оскільки на її думку судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1253 «Про затвердження Методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб», на підставі якої затверджено рішенням Коломийської міської ради «Про затвердження методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб та суб`єктів господарювання» від 19.04.2012 року № 1026-17/2012, поширюється виключно на фізичних осіб, а не на суб`єктів господарювання, то її застосування органами місцевого самоврядування для визначення мінімального розміру орендної плати за нерухоме майно юридичної особи є безпідставним.
Позивач та відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2023 призначено апеляційний розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 в порядку письмового провадження.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2023 призначено апеляційний розгляд апеляційної скарги Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2023 в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подані скарги слід залишити без задоволення з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 05.09.2019 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності якої було збирання безпечних відходів.
На підставі власного рішення від 31.12.2020 позивачем припинено підприємницьку діяльність.
Згідно наказу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області № 1631-п від 09.02.2021 та направлення від 26.08.2021 №2182 проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками за період з 05.09.2019 по 31.12.2020, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 05.09.2019 по 31.12.2020.
Під час здійсненні перевірки посадовими особами відповідача встановлено ряд порушень, серед яких: п.44.1. п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року/2755-VI із змінами та доповненнями, встановлено надання первинних документів не в повному обсязі за 2019 - 2020 роки; пп.14.1.47. п. 14.1 ст. 14, пп. 14.1.71. п. 14.1 ст. 14. пп. 14.1.219, п.14.1 ст.14. пп.14.1.159, п.14.1 ст. 14, частина е) п. 164.2.17. п 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого визначено податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 33621,48 грн., в тому числі за 2019 рік на суму 9331,20 грн., за 2020 рік на суму 24290,28 грн.; частини е) пп. 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пп. 1.2, пп.1.3 п.16 підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, у результаті чого визначено військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 2801,79 грн., в тому числі за 2019 рік на суму 777,60 грн., за 2020 рік на суму 2024,19 грн.
За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт про результати фактичної перевірки від 07.09.2021 за №4890/09-19-07-02/ НОМЕР_1 , на підставі якого податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 01.10.2021 №006927/0702, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 37509,48 грн.; від 01.10.2021 №006926/0702, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 3125,49 грн. та від 01.10.2021 №006928/0702 про застосування штрафних санкцій в розмірі 1020 грн.
Не погоджуючись із висновками, викладеними у акті перевірки, правомірністю податкових повідомлень-рішень, з метою захисту своїх прав на інтересів позивач звернулася із даним позовом до суду.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення від 01.10.2021 №006927/0702, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 37509,48 грн., та №006926/0702, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 3125,49 грн., прийняті відповідачем правомірно, а податкове повідомлення-рішення від 01.10.2021 №006928/0702 про застосування штрафних санкцій в розмірі 1020 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянтів, що викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV Кодексу).
Виходячи з наведеної норми, додатковими благами вважаються матеріальні чи нематеріальні цінності, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, за умови, якщо такий дохід не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму.
Згідно із підпунктом 14.1.71 пункту 14.1 статті 14 ПК України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Стаття 15 ПК України встановлює, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України визначено, що контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Положеннями пункту 61.1. статті 61 ПК України встановлено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
За змістом пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Пунктом «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.
Згідно із підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.
Підпунктом 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 ПК України визначено, що податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об`єктів нерухомості, інших, ніж зазначені в підпункті 170.1.1 цього пункту (включаючи земельну ділянку, що знаходиться під такою нерухомістю, чи присадибну ділянку), є орендар.
При цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди. Мінімальна сума орендного платежу визначається за    методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України, виходячи з мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості з урахуванням місця її розташування, інших функціональних та якісних показників, що встановлюються органом місцевого самоврядування села, селища, міста, на території яких вона розташована, та оприлюднюється у спосіб, найбільш доступний для жителів такої територіальної громади. Якщо мінімальну вартість не встановлено чи не оприлюднено до початку звітного (податкового) року, об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеного в договорі оренди.
Відповідно до пункту 171.2 статті 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є:
а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні;
б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.
Таким чином позивач, як орендар відповідно до вимог податкового законодавства, є податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об`єктів нерухомості та, відповідно, платником податку на доходи фізичних осіб.
Судом встановлено, що для здійснення діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 використовувала орендоване приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 800 кв.м., та майданчик площею 300 кв.м.
Відповідно до договору оренди складського приміщення від 15.09.2019 №l укладеного між КП «Івано-Франківськвторресурс» (орендодавець), та ФОП ОСОБА_1 (орендар), орендодавець зобов`язується передати орендареві в строкове платне користування склад загальною площею 800 кв.м., по АДРЕСА_1 , а орендар зобов`язується прийняти це майно та своєчасно сплачувати орендну плату. Приміщення надається для використання орендарем у господарській діяльності (заготівля та реалізація вторсировини). Згідно цього Договору розмір орендної плати становить 4000 грн. на місяць та сплачується у першій декаді наступного місяця.
Згідно додатку до Договору від 15.09.2019 № 1, на виконання умов договору, складено акти прийому-передачі складського приміщення від 16.09.2019 року № 1, від 25.06.2020 року № 2, відповідно до якого орендодавець передає орендареві склад загальною площею 800 кв.м.
Крім того, відповідно до Договору оренди майданчика та надання послуг від 26.06.2020 № 1, укладеного між КП «Івано-Франківськвторресурс» - орендодавцем та ФОП ОСОБА_1 - орендар, орендодавець передає орендареві в строкове платне користування майданчик загальною площею 300 кв.м., по АДРЕСА_1 , а орендар приймає майданчик в користування та зобов`язується своєчасно сплачувати орендну плату. Майно надається для використання орендарем господарській діяльності (заготівля та реалізація вторсировини). Згідно цього Договору розмір орендної плати за користування орендованим майном становить 4000 грн. на місяць.
Згідно додатку до Договору від 26.06.2020 № 1, на виконання умов договору, складено акти прийому - перед від 26.06.2020 року № 1, відповідно до якого орендодавець передає орендареві майданчик загальною площею 300 кв. м.
Відповідно до додатку до Договору від 26.06.2020 № 1, на виконання умов договору, складено акт прийому - передачі майданчика від 31.12.2020 року № 1, відповідно до якого орендодавець КП «Івано-Франківськвторресурси» приймає з оренди, а орендар повертає майданчик загальною площею 300 кв.м.
Однак відповідно до приписів підпункту 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 ПК України об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди.
Так, рішенням Коломийської міської ради «Про затвердження методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб та суб`єктів господарювання» від 19.04.2012 № 1026-17/2012 затверджено методику визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб та встановлено мінімальну вартість місячної оренди 1 кв.м загальної площі нерухомого майна фізичних осіб з урахуванням місцезнаходження і функціонального використання нерухомого майна. Зокрема, встановлено, що мінімальна вартість місячної оренди 1 кв. метра загальної площі нерухомого майна під комерційну нерухомість в ІІІ зоні м. Коломиї (місцезнаходження вул. Довга, буд. 6) у 2019 році становить 26,6 грн., відповідно у 2020 році 30,7 гривень. Вказане рішення є не скасованим, відповідних доводів сторони не наводять, а тому повинно застосовуватися в м. Коломиї.
Отже, сума орендної плати 1 кв.м. складського приміщення та майданчика, для використання у підприємницькій діяльності (заготівля та реалізація вторсировини), які розташовані за адресою: м. Коломия, вул.Довга, буд.6, не може бути нижче рівня звичайних цін.
Відтак контролюючим органом під час проведення перевірки встановлено, що КП «Івано-Франківськвторресурси» при здачі в оренду: складського приміщення площею 800 кв.м. - занижено суму орендної плати за 1- кв.м. на 21,60 грн. та, відповідно занижено суму орендної плати за місяць в розмірі 17280,00 грн. за період з жовтня 2019 року по червень 2020 року; майданчика площею 300 кв.м. - занижено суму орендної плати за 1 кв.м. на 17,37 грн. та, відповідно, занижено сума орендної плати за місяць в розмірі 5211,00 грн. за період з липня 2020 року по грудень 2020 року. 
За результатами перевірки податковим органом встановлено, що в порушення вимог пп.14.1.47, пп.14.1.71, п.14.1.159, пп.14.1.219 п.14.1 ст. 14, п. 164.1 ст. 164, частини е) п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України внаслідок заниження орендної плати (надання послуг з оренди складського приміщення та майданчика) на загальну суму 186 786 грн., в т.ч. за 2019 рік на суму 51840 грн., за 2020 рік на суму 134946 грн., ФОП ОСОБА_1 отримано додаткове благо у вигляді вартості безоплатно отриманих послуг оренди, в результаті чого визначено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 33621,48 грн., в т.ч. за 2019 рік на суму 9331,20 грн., за 2020 рік на суму 24290,28 гривень.
Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що висновки контролюючого органу про заниження позивачем орендної плати за складські приміщення та майданчика є правомірними, оскільки позивач, як орендар є податковим агентом платника податку - орендодавця під час нарахування доходу від надання в оренду об`єктів нерухомості та зобов`язаний утримувати та сплачувати податок на доходи фізичних осіб. При цьому об`єкт оподаткування має визначатись таким податковим агентом виходячи з розміру орендної плати, зазначеного у договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу за повний чи неповний місяць оренди, який визначається за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та з урахуванням мінімальної вартості місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомості, яка встановлюються органом місцевого самоврядування.
Відтак посилання позивача на те, що КП «Івано-Франківськвторресурси» не може бути податковим агентом позивача і відповідно не може йти про додаткові блага у вигляді вартості безоплатно отриманих послуг є безпідставними.
Доводи апелянта, що постанова Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1253 «Про затвердження Методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб», на підставі якої затверджено рішенням Коломийської міської ради «Про затвердження методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб та суб`єктів господарювання» від 19.04.2012 № 1026-17/2012, поширюється виключно на фізичних осіб, а не на суб`єктів господарювання, то її застосування органами місцевого самоврядування для визначення мінімального розміру орендної плати за нерухоме майно юридичної особи є необґрунтованим, оскільки відповідно до пункту 1 Методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб орендарі (крім орендарів - фізичних осіб, що не є суб`єктами господарювання), які згідно з підпунктом 170.1.2 пункту 170.1 статті 170 Податкового кодексу України є податковими агентами платників податку - орендодавців, визначають під час нарахування доходу від надання в оренду (суборенду), житлового найму (піднайму) нерухомого майна (включаючи земельну ділянку, на якій розміщується нерухоме майно, присадибну ділянку), крім земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю (далі - оренда нерухомого майна), мінімальну суму орендного платежу за повний чи неповний місяць такої оренди. Мінімальний розмір плати за користування житловим приміщенням за договором піднайму визначається відповідно до цієї Методики з урахуванням статті 95 Житлового кодексу Української РСР.
Пункти 5-6 Методики визначення мінімальної суми орендного платежу за нерухоме майно фізичних осіб встановлюють, що органи місцевого самоврядування можуть застосовувати під час визначення мінімальної вартості місячної оренди 1 кв. метра загальної площі нерухомого майна такі додаткові коефіцієнти: М - місцезнаходження об`єкта нерухомого майна. У разі розміщення такого об`єкта у центральній, курортній, історичній або заповідній зоні населеного пункту зазначений коефіцієнт дорівнює 2, близько від центру - 1,5, далеко від центру - 1; Ф - вид функціонального використання об`єкта нерухомого майна. У разі використання такого об`єкта для провадження виробничої діяльності зазначений коефіцієнт дорівнює 2, іншої комерційної діяльності - 3, некомерційної діяльності, у тому числі для проживання фізичних осіб, - 1; Т - інші якісні характеристики об`єкта (висота житлового приміщення, внутрішнє оснащення, технічний стан тощо).
Якщо орган місцевого самоврядування не визначив мінімальної вартості місячної оренди 1 кв. метра загальної площі нерухомого майна чи не оприлюднив її до початку звітного податкового року у спосіб, найбільш доступний для жителів територіальної громади, об`єкт обкладення податком на доходи фізичних осіб визначається орендарем (крім орендарів -  фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання) виходячи з розміру орендної плати, передбаченого в договорі оренди.
Суд апеляційної інстанції при розгляді цієї справи звертає увагу на наявність правового висновку щодо застосування вищенаведених норм ПК України, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.07.2021 у справі №804/1212/15, висновки якої щодо застосування норм права підлягають врахуванню до спірних правовідносин згідно із частиною 5 статті 242 КАС України.
Щодо визначення суми грошового зобов`язання з військового збору, то суд зазначає, що він є похідним із заниженням податку на доходи з фізичних осіб.  
Так, пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлено військовий збір.
Підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи).
Відтак як встановлено судом вище ОСОБА_1 порушено вимоги пункту 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, оскільки не нараховано, не утримано та не сплачено військовий збір в загальній сумі 2 801,79 грн.
Враховуючи вказане податкові повідомлення-рішення від 01.10.2021 №006927/0702, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 37509,48 грн., та №006926/0702, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 3125,49 грн., прийняті відповідачем правомірно.
Щодо винесено податкового повідомлення-рішення від 01.10.2021 №006928/0702 про застосування штрафних санкцій в розмірі 1 020 грн., за не надання в повному обсязі первинних документів за період 4 квартал 2018 року, 2019-2020 роки та відповідних доводів контролюючого органу в апеляційній скарзі суд зазначає наступне. 
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.3 статті 44 ПК України, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції.
Перевіркою встановлено, що платник податків - фізична особа ОСОБА_1 до перевірки документи за перевірений період надані в не повному обсязі, а саме не надано: договори (номера, дати, умови угод) на підставі яких проводились взаєморозрахунки з постачальниками; первинні документи щодо підтвердження реальності здійснення господарських операцій (реальність фактичного придбання безпечних відходів від контрагентів); розрахункові документи (номера та дати платіжних доручень, касових ордерів), щодо проведення розрахунків за придбані безпечні відходи, про що складено акт про надання не в повному обсязі документів до перевірки платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 , від 30.08.2021 № 1162 /09-19-07-02/ НОМЕР_1 .
Проте, як правильно зазначено судом першої інстанції зі змісту акту перевірки та акту про надання не в повному обсязі документів до перевірки від 30.08.2021 № 1162 /09-19-07-02/ НОМЕР_1 неможливо встановити, які саме первинні документи подано позивачем та досліджено відповідачем під час проведення перевірки, та які платником не надані, адже відповідачем наведене загальне найменування первинної документації, без їх конкретизації, переліку первинних документів які конкретно документи позивачем не надані та за який саме період, посилання на запитувані документи апелянт не наводить і в апеляційній скарзі.
Окрім цього з огляду на зміст акта перевірки, контролюючий орган не ставить під сумнів фактичне здійснення позивачем господарської діяльності у період, який перевірявся.
Також в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 01.10.2021 №006928/0702 зазначено період фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено порушення - 4 кв. 2018 року, проте свою діяльність як фізична особа-підприємець позивач розпочала тільки 05.09.2019, що унеможливлює подання документів за період 2018 року.
Відтак висновки контролюючого органу про не надання в повному обсязі позивачем первинних документів без конкретного зазначення документів, які слід було надати, на переконання суду унеможливлює притягнення позивача до відповідальності за вказане правопорушення, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення від 01.10.2021 №006928/0702 про застосування штрафних санкцій в розмірі 1 020 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційні скарги задоволенню не підлягає.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржників. 
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС в Івано-Франківській області - залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2023 року у справі № 300/867/22 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 20.06.2023