КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 760/21748/19	 	
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1925/2023	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Оксюта Т.Г.  	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.	 	
 
25 квітня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді:  Семенюк Т.А.
Суддів: Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,
при секретарі - Максюк І.Г., 
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, -
 
В С ТА Н О В И В:
 
У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, посилаючись в обґрунтування вимог на те, ОСОБА_3 набув у спільну власність з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_1 , а відтак набув право на земельну ділянку пропорційно до його частки у праві власності жилого будинку.
У зв`язку із визнанням права власності та виділенням позивачу в натурі частини будинку АДРЕСА_1 , враховуючи перебування земельної ділянки у власності її попереднього власника, до позивача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташована виділена в натурі частина будинку АДРЕСА_1 та частини земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.
Зазначив, що частку, яка належала ОСОБА_4 після її смерті успадкувала ОСОБА_2 , остання є єдиним співвласником, разом з позивачем, будинку та земельної ділянки.
Відповідно до висновку експерта від 12.04.2021 року № 180/03-2021 для доступу та обслуговування житлового будинку ОСОБА_3 в окреме користування пропонується земельна ділянка «S-1 176, кв.м» площею 0,1765 га куди включено частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташована виділена в натурі частина будинку та частини земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування, а також ОСОБА_3 у спільну власність з ОСОБА_2 по 24,5 кв.м. пропонується земельна ділянка «S-3 49 кв.м» площею 0,0049 га на якій над частиною будинку ОСОБА_2 розташована інша виділена в натурі ОСОБА_3 частина будинку.
Тобто, вказаний варіант поділу земельної ділянки у висновку експерта від 12.04.2021 року № 180/03-2021 враховує як ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташована виділена позивачу в натурі частина будинку, так і частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.
Крім того, оскільки в частині будинку приміщення сторін знаходяться на одній площі (окремі приміщення ОСОБА_3 розташовані на другому поверсі над приміщеннями ОСОБА_2 ) варіант поділу земельної ділянки у висновку експерта від 12.04.2021 № 180/03-2021 передбачає залишення ділянки під цією частиною будинку у спільній власності.
У зв`язку із викладеним та з врахуванням заяви про збільшення (уточнення) позовних вимог (а.с.72-78, т. 2), просив визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на частину земельної ділянки площею 0,01765 га (176,5 кв.м) від земельної ділянки загальним розміром 0,0603 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка необхідна для доступу та обслуговування житлового будинку ОСОБА_3 площею 110,4 м., яка згідно з варіантом виділу ОСОБА_3 1/3 частини земельної ділянки, від загальної площі 0,0603 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з врахуванням фактичної площі будинку, що перебуває у власності ОСОБА_3 , описана в дослідницькій частині та зображена на малюнку №7 висновку експерта від 12.04.2021 № 180/03-2021, обмежена лініями розподілу: - від точки «13» лінія розподілу довжиною 1,83 м проходить від вулиці Зеленої до житлового будинку в точку «3»; - від точки «3» лінія проходить по лінії розподілу будинку через точку «9» в точку «8»; - від точки «8» лінія розподілу довжиною 13,26 м проходить в точку «10»; - від точки «10» лінія розподілу довжиною 6,18 м проходить в точку «11»; - від точки «11» лінія розподілу довжиною 27,78 м проходить по спільній межі з ділянкою ОСОБА_5 в точку «Б»; - від точки «Б» лінія розподілу довжиною 6,73 м проходить по землях загального користування ( АДРЕСА_1 ) в точку «13» та виділити її ОСОБА_3 в натурі.
Визнати за ОСОБА_3 право спільної власності з ОСОБА_2 , з частками по 1/2 кожному, на частину земельної ділянки площею 0,0049 га (49 кв.м), від земельної ділянки загальним розміром 0,0603 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно з варіантом виділу ОСОБА_3 1/3 частини земельної ділянки, від загальної площі 0,0603 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з врахуванням фактичної площі будинку, що перебуває у власності ОСОБА_3 , описана в дослідницькій частині та зображена на малюнку №7 висновку експерта від 12.04.2021 № 180/03-2021.
Встановити сервітут на земельну ділянку площею 0,0008 (8 кв.м) для доступу та обслуговування частини житлового будинку ОСОБА_3 , яка згідно з варіантом виділу ОСОБА_3 1/3 частини земельної ділянки, від загальної площі 0,0603 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з врахуванням фактичної площі будинку, що перебуває у власності ОСОБА_3 , описана в дослідницькій частині та зображена на малюнку АДРЕСА_2 жовтим заштрихованим кольором, висновку експерта від 12.04.2021 № 180/03-2021, позначена точками: 3-14-15-4-3 і «S4-8 кв.м.».
РішеннямСолом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, задоволено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, щосуд першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 175,176,185 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, а також не врахував, що зазначена позивачем ціна позову є необґрунтованою.
Вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи, оскільки не витребував доказів за клопотаннями представника відповідача.
Також вважає, що суд першої інстанції помилково не застосував строк позовної давності до вимог позивача, оскільки 12.04.2012 року Апеляційний суд м. Києва залишив без змін рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 року на підставі якого за позивачем було зареєстровано право власності на частину будинку, а тому позивачу було відомо про порушення своїх прав розпочинаючи з 12.04.2012 року, тоді як він звернувся до суду 29.07.2019 року, проте в оскаржуваному рішенні суд не розглянув заяву сторони відповідача про позовну давність, не дав їй правову оцінку та не визначився з яких підстав він її відхиляє.
На думку апелянта, ОСОБА_2 не є належним відповідачем, оскільки на момент звернення до суду з позовом ОСОБА_2 не була власником будинку, чи його частини, не була власником земельної ділянки, чи її частини. Вважає належним відповідачем є ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в матеріалах справи відсутні докази, що відповідач успадкувала земельну ділянку, тому відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є підстава для закриття провадження у справі.
Також зазначив, що судом допущені порушення при прийнятті до розгляду висновку експерта від 12.04.2021 №108/03-2021.
22 лютого 2022 року до суду надійшов відзив від ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, в якій представник позивача просила залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги щодо не правильно визначену ціну позову, категорію та складність справи невідповідність способу захисту тощо, голослівні та абсолютно немотивовані, оскільки крім їх зазначення в скарзі апелянт їх жодним чином не аргументує.
Зазначив, що посилання апелянта на пропущений строк позовної давності є помилковим, оскільки реалізація позивачем відповідних правомочностей власника стала можлива після виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 року. Саме після реєстрації 12 квітня 2019 року у визначеному порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності у позивача виникла правова підстава для звернення до суду з позовом у даній справі.
Щодо доводів апелянта про неналежного відповідача, представник позивача вказав, що зважаючи на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 та обставини встановлені таким судовим рішення, що набрало законної сили, ОСОБА_2 як спадкоємець титульного власника земельної ділянки ОСОБА_4 та, як інший (разом з позивачем) співвласник будинку є належним відповідачем у спорі щодо земельної ділянки на якій такий будинок розміщений.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2011 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна про визнання недійсним реєстраційного посвідчення, визнання права власності на частину житлового будинку та виділ частки в натурі, частково задоволено.
Судовими рішеннями у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна про визнання недійсним реєстраційного посвідчення, визнання права власності на частину житлового будинку та виділ частки в натурі встановлено, що між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було укладено усну угоду про створення спільної сумісної власності на спірний будинок, після проведення будівництва, будинок за адресою - АДРЕСА_1 складається, в тому числі і з новоствореної прибудови. 
Рішенням суду визнано частково недійсною реєстрацію житлового будинку АДРЕСА_1 , проведену 15 жовтня 1999 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на ім`я ОСОБА_4 .
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частини добудови під літ. «А-1» будинку АДРЕСА_1 та виділено йому в натурі його частку яка близька до ідеальної і складається з наступних приміщень: перший поверх - приміщення гаражу І, площею 35,6 м.кв. з оглядовою ямою, сходів ІІ, площею 2,5 кв.м з ганком; другий поверх -веранда (кухня) 1-9 площею 11,7 кв.м, частина коридору 1-10 площею 9,0 м.кв., хол 1-11 площею 15,6 кв.м, комора (санвузол) 1-12 площею 2,2 кв.м., житлова кімната 1-13 площею 27,0 кв.м, варіанта ІІІ площею 6,8 кв.м; загальною площею - 110, 4 кв.м.
Зобов`язано ОСОБА_3 влаштувати дверний проріз з дверним блоком між приміщеннями 1-10 та 1-11, 1-1 та 1-5, влаштувати перегородку в приміщеннях 1-5, 1-7 та в приміщенні 1-10, замурувати частину двірного прорізу між приміщеннями 1-1 та 1-5, 1-11 та 1-10.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості його частки, що перевищує ідеальну, в сумі 23242 грн. 30 коп.
Залишено в загальному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 господарські споруди - огорожу та тротуар.
Залишено в загальному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 системи каналізації та водопостачання.
15 жовтня 1999 року жилий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано в КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна на ім`я ОСОБА_4 та видано технічний паспорт.
Рішенням Київської міської ради від 24 лютого 2000 року за № 32-3/753 ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_1 .
Частку, яка належала ОСОБА_4 після її смерті успадкувала ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, 12 квітня 2019 року приватним нотаріусом (державним реєстратором) Київського міського нотаріального округу, Разумковою О.І., було здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу, індексний номер: 45776927 від 01.03.2019 року, номер запису про право власності 30526227, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1777330080000, щодо реєстрації права власності за ОСОБА_3 на частину житлового будинку площею 110,4 м2 та виданий відповідний витяг 163426392 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Житловий будинок, загальною площею 330,8 м2 (фактично), розташований в АДРЕСА_1 . Будинок знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0603 га цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю виданого ОСОБА_4 серія ІІ-КВ № 152889, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 69-2-00580.
 У зв`язку з тим, що відповідач чинить позивачу перешкоди у користуванні домоволодінням по АДРЕСА_1 , позивач вважає, що має право на визнання за ним права власності на частину земельної ділянки, яка необхідна йому для доступу та обслуговування свого житлового будинку.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ухвали суду від 29.01.2020 року Українським незалежним інститутом судових експертиз було складено висновок експерта за №155/10-2020 від 03.01.2021 року, за яким можливе виділення ОСОБА_3 земельної ділянки, загальною площею 0,0603 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до частки ОСОБА_3 (3/8 частини житлового будинку, площею 110,4 кв.м. (загальна площа будинку 330,80 кв.м.) з виділенням в натурі частини земельної ділянкив розмірі 1/3 частини від загальної площі 0,0603 га, що становить 0,0201 га.
Проте, оцінивши даний висновок у сукупності з іншими доказами у справі, суд вважав, що висновок експерта від 03.01.2021 року №155/10-2020 неповним, оскільки експерт описуючи варіант поділу та визначаючи частки сторін в земельній ділянці під житловим будинком (позначеній S-178») виходила з математичного обрахунку пропорцій часток співвласників без врахування фактичної площі будинку (приміщень будинку) у власності сторін, у зв`язку з чим позивач самостійно звернувся до Українського незалежного інституту судових експертиз з заявою щодо надання висновку експерта з метою вирішення наступних питань щодо варіантів виділу 1/3 частини земельної ділянки, від загальною площею 0,0603 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (3/8 частини житлового будинку площею 110,4 кв.м, (загальна площа будинку 330,80 кв.м.) без залишення частини ділянки у спільній власності з виділенням в натурі частини земельної ділянки, з врахуванням фактичної площі будинку, що перебуває у власності ОСОБА_3 , чи можливий виділ земельної ділянки за варіантом запропонованим заявником з відступом від ідеальних часток співвласників житлового будинку розташованого за вказаною адресою.
Відповіднодо висновкуземельно-технічної експертизи від 12.04,2021 року № 180/03-2021, для доступу та обслуговування житлового будинку ОСОБА_3 пропонується земельна ділянка площею 0,0201 га (201 кв.м), яка складається з двох частин «S-176,5 кв.м» - в окреме користування і 24.5 кв.м. від ділянки «S-49 кв.м», яка пропонується у спільну сумісну власність співвласникам будинку.
Земельна ділянка площею 0,0176,5 га «S-176,5 кв.м» пропонується в окреме користування, яка обмежена лініями розподілу:
від точки «13» лінія розподілу довжиною 1,83 м проходить від АДРЕСА_1 до житлового будинку в точку «3»;
від точки «3» лінія проходить по лінії розподілу будинку через точку «9» в точку «8»;
від точки «8» лінія розподілу довжиною 13,26 м проходить в точку «10»;
від точки «10» лінія розподілу довжиною 6,18 м проходить в точку «11»;
від точки «11» лінія розподілу довжиною 27,78 м проходить по спільній межі з ділянкою ОСОБА_5 в точку «Б»;
від точки «Б» лінія розподілу довжиною 6,73 м проходить по землях загального користування ( АДРЕСА_1 ) в точку «13».
Земельна ділянка площею 0,0176,5 га зображена на малюнку №7 зеленим заштрихованим кольором та позначена «S-1 0,01756 га».
У спільну сумісну власність співвласникам житлового будинку пропонується земельна ділянка площею 0,0049 га (49 кв.м), яка зображена на малюнку №7 рожевим заштрихованім кольором та позначена «S-3 49 кв.м.», оскільки приміщення ОСОБА_3 під номерами 1-10 та 1-13 знаходяться над приміщеннями ОСОБА_7 , що становлять площу ділянки під частиною будинку 49 кв.м (яка зображена на малюнку №7 рожевим заштрихованим кольором та позначена S-3), тому дана площа ділиться пополам між ОСОБА_8 і ОСОБА_2 тобто по 24,5 кв.м зараховується для кожного співвласника будинку.
Згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України,висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
В суді апеляційної інстанції був викликаний експерт ОСОБА_9 , яка пояснила, що дійсно її висновоквід 03.01.2021 № 155/10-2020мав неточності та недолікі, які були усунуті експертизою від 12.04.2021 року № 180/03-2021 та надано висновок щодо  можливого варіанту розподілу (виділу) земельної ділянки, загальною площею 0,0603 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до частки ОСОБА_3 (3/8 частини житлового будинку площею 110,4 кв.м. (загальна площа будинку 330,80 кв.м) з виділенням в натурі частини земельної ділянки, за вказаною адресою, а також містить відповідний правильний, чіткий та зрозумілий розрахунок запропонованого варіанту виділу.
Варіант поділу земельної ділянки у висновку експерта від 12.04.2021 року №180/03-2021 враховує як ту частину земельної ділянки на якій безпосередньо розташована виділена позивачу в натурі частина будинку так і частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 15 ЦКУкраїни передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
 Спірні правовідносини стосуються оформлення права власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, який перебуває у власності сторін спору, зокрема у власності позивача - 3/8 частин, а у власності відповідача 5/8частини, виділених в натурі.
Відповідно до статті 377 ЦК України,  до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.
Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.
При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.
Положення статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку та споруд). 
Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке набуває у власність особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших.
Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, право власності за ОСОБА_3 на частину житлового будинку площею 110,4 м2  було зареєстровано року приватним нотаріусом (державним реєстратором) Київського міського нотаріального округу 12 квітня 2019 року. І з цього часу у ОСОБА_3 виникло право на визнання за ним права власності на частину земельної ділянки, яка необхідна йому для доступу та обслуговування свого житлового будинку, враховуючи, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні власністю.
Також колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем, оскільки на момент звернення до суду з позовом ОСОБА_2 не була власником будинку, чи його частини, не була власником земельної ділянки, чи її частини, вважає, що належним відповідачем є ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в матеріалах справи відсутні докази, що відповідачка успадкувала земельну ділянку, виходячи з наступного.
  Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради від 24 лютого 2000 року за № 32-3/753 ОСОБА_4 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га по АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При вирішені справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», про визнання недійсним реєстраційного посвідчення, визнання права власності на частину житлового будинку та виділ частки в натурі встановлено, судом встановлено, що частку домоволодіння, яка належала ОСОБА_4 , після її смерті успадкувала ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 прийняла спадщину після своєї матері ОСОБА_4 (видане свідоцтво про право на спадщину за законом  на грошові вклади).
За ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітомчи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.
У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно  до глави 29 ЦК України. 
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Той факт, що ОСОБА_2 не оформила право власності на успадковане нерухоме майно (частину будинку та земельну ділянку), не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень»  не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
Відсутність реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку зумовлює обмеження у праві розпорядження нею.
Відтак, саме ОСОБА_2 , як особа, яка прийняла спадщину після своєї матері ОСОБА_4 , є належним відповідачем у даній справі.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою,  п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.
Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм чинного законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи, колегія суддів не івбачає підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови виготовлено 04 травня 2023року.
 
Головуючий  
 
Судді