Постанова
Іменем України
 
14 червня 2023 року
м. Київ
 
справа № 727/2703/18
провадження № 61-5094св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Чернівецька міська рада,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 21 березня 2023 року у складі колегії суддів: 
Височанської Н. К., Лисака І. Н., Литвинюк І. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Чернівецька міська рада, про визнання права постійного користування земельною ділянкою під нежитловою будівлею за адресою: 
АДРЕСА_1 , зобов`язання Чернівецької міської ради видати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою та скасування державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, який виданий ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Чернівців від 24 липня 2018 року провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.
 
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 07 березня 2023 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги.
 
Апеляційний суд виходив з того, що повний текст оскарженої ухвали суду першої інстанції складено 24 липня 2018 року, отже останнім днем для подання апеляційної скарги є 08 серпня 2018 року. Разом з цим апеляційна скарга подана до суду 01 березня 2023 року, тобто після спливу строку тривалістю чотири роки та сім місяців.
 
У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 як на поважність причин пропуску строку посилався на те, що ні він, ні його представники не брали участі у розгляді цієї справи, а копію оскарженої ухвали він отримав лише 16 лютого 2023 року.
 
Вказані аргументи апеляційний суд вважав необґрунтованими, оскільки матеріали справи свідчать, що  ОСОБА_2 брав особисту участь в розгляді цієї справи, зокрема був присутній у судових засіданнях: 06 квітня 2018 року, 
24 травня 2018 року, 12 червня 2018 року, 02 липня 2018 року та 24 липня 
2018 року, що підтверджується журналами судових засідань. Крім цього, 
у розгляді цієї справи брали участь представники ОСОБА_2 - 
ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності від 21 травня 2015 року, термін дії якої становить п`ять років, засвідченої приватним нотаріусом 
ЧМНО Чернівецької області Романюк Г. В., та ОСОБА_4 .
 
Журналу судового засідання та аудіозапис судового засідання свідчать про те, що в останньому судовому засіданні 24 липня 2018 року, тобто у день, коли постановлено оскаржену ухвалу суду першої інстанції, участь у розгляді справи брали відповідач ОСОБА_2 та його представники: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Більше того, саме представник відповідача заявив клопотання про закриття провадження у справі, за результатами розгляду якого провадження у справі закрито. Таким чином, суду не надано логічного пояснення, які об`єктивні перешкоди заважали особі, яка подала апеляційну скаргу, або його представникам звернутись із заявою про видачу копії оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у період з липня 2018 року, враховуючи обізнаність відповідача та його представників щодо обставин та результатів розгляду цієї справи.
 
Крім цього, представник ОСОБА_2 отримав копію оскаржуваної ухвали суду першої інстанції 25 липня 2018 року, що підтверджується відповідною розпискою.
 
Повний текст оскаржуваної ухвали оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01 серпня 2018 року. Доступ до цього реєстру є загальнодоступним та безкоштовним. Отже, у відповідача і його представників не було перешкод у ознайомленні зі змістом оскарженої ухвали суду першої інстанції та подання апеляційної скарги у розумний строк.
 
За таких обставин, наведені заявником у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини не дають підстав для висновку, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції пропущено з поважних причин.
 
Суд також вказав, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.
 
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 21 березня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівців від 24 липня 2018 року відмовлено.
 
Апеляційний суд зазначив, що на виконання ухвали апеляційного суду від 
07 березня 2023 року про залишення апеляційної скарги без руху 14 березня 
2023 року ОСОБА_2 подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Це клопотання мотивоване тим, що він не брав участі у розгляді справи та не був належним чином повідомлений її розгляд. Суд направляв поштову кореспонденція не на його адресу. Його представник ОСОБА_5 також жодного разу не з`являвся до суду у судові засідання в цій справі. Водночас у матеріалах справи немає належним документів (доказів), які підтверджують повноваження представника. Аудіозаписи судових засідань не містять його голосу, його голосу на записі не чутно. Ознайомитись з оскарженою ухвалою суду першої інстанції в Єдиному державному реєстрі судових рішень відповідач не мав можливості, оскільки взагалі не знав про розгляд цієї справи. Тому відповідач просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.
 
Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що наведені ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження зазначені у його клопотанні 
від 14 березня 2023 року вже вирішені апеляційним судом в ухвалі від 07 березня 2023 року. Ці підстави пропуску строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Будь-яких інших поважних причин для поновлення строку на апеляційне оскарження заявник не зазначив.
 
Отже, вимоги ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху особою, яка подала апеляційну скаргу, не виконані, інші поважні підстави для поновлення відповідного строку не зазначені, а наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження підстави не є поважними і аналогічні тим, які викладено у апеляційній скарзі.
 
Аргументи учасників справи
 
У квітні 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду, передати до суду апеляційного суду для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
в оскарженій ухвалі апеляційного суду не вказано спосіб усунення недоліків апеляційної скарги;
під час розгляду справи судом першої інстанції поштова кореспонденція направлялась за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас адресою відповідача є:    АДРЕСА_3 . Таким чином, судом поштова кореспонденція направлялась не на адресу відповідача, 
у зв'язку з чим поверталась без вручення адресату;
представник ОСОБА_5 жодного разу не з'являвся до суду 
у цій справі. У матеріалах справи відсутні докази, які належним чином підтверджують його повноваження. Також у матеріалах справи немає підписів ОСОБА_5 , які підтверджують, що він повідомлявся про призначення справи до розгляду;
на документах, які наявні у справі є підпис схожий на підпис 
ОСОБА_4 , який працює разом із ОСОБА_5 , проте у нього немає повноважень на представництво інтересів відповідача у цій справі;
аудіозаписи судового засідання, на які посилався суд апеляційної інстанції, не містять запису голосу відповідача, його не чутно;
висновок апеляційного суду про те, що відповідач мав можливість ознайомитись з оскарженою ухвалою суду першої інстанції в Єдиному державному реєстрі судових рішень, є помилковим, оскільки про існування цього спору йому не було відомо. Про розгляд цієї справи відповідач дізнався під час розгляду справи № 727/6943/22, коли представник ОСОБА_1 надав суду копію ухвали Шевченківського районного суду міста Чернівців від 24 липня 
2018 року. Крім того, вичерпний перелік випадків, які підтверджують дату вручення судового рішення, наведений у частині шостій статті 272 ЦПК України. У цьому переліку день оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень не є днем вручення судового рішення. Можливість дізнатися про ухвалене судом першої інстанції рішення з Реєстру є лише правом заявника. При цьому оприлюднення судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень не скасовує обов`язок суду вчасно направляти копії судових рішень учасникам справи;
при відмові у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апеляційний суд порушив право відповідача на доступ до суду.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги містять підставу касаційного оскарження, передбачену частиною другою статті 389 ЦПК України (порушення норм процесуального права).
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).
 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).
 
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).
 
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).
 
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п`ята статті 130 ЦПК України).
 
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
 
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження 
№ 61-37352сво18) вказано, що:
 
«загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі 
№ 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначено, що:
 
«відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц).
 
ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, у частині третій статті 3 передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (див. також частину третю статті 3 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний за змістом припис був передбачений у частині третій статті 2 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний припис є у частині першій статті 118 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII, а також був передбачений у частині першій статті 72 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Згідно з підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, застосовним досудових рішень, ухвалених судами першої інстанції перед набранням чинності цією редакцією кодексу, такі рішення набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу. Аналогічний припис передбачений у підпункті 13 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII. Порядок і строки оскарження судового рішення, ухваленого судом першої інстанції до 15 грудня 2017 року, були визначені у частині першій статті 294 й абзаці третьому частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17 (провадження № 61-678св20) зазначено, що:
 
«виходячи з аналізу частини другої статті 358 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми. ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення. Сама по собі відсутність рішення суду від 06 лютого 2018 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень до жовтня 2019 року не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, та не було перешкодою для отримання відповідачем або його представником безпосередньо в суді інформації стан відомого їм судового провадження».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 301/2320/15-ц (провадження № 61-9348св22) зазначено, що:
 
«апеляційна скарга на рішення районного суду подана поза межами річного строку; особа, яка подала апеляційну скаргу, є стороною у цій справі, а отже є особою, залученою до участі в ній; апеляційним судом при відкритті апеляційного провадження встановлено, що у відповідності до приписів статті 74 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, про розгляд справи зазначена особа була повідомлена належним чином, про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили не заявляла; з огляду на імперативний характер частини другої статті 358 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) та присічність річного строку, визначеного вказаною процесуальною нормою, який поновленню не підлягає, суд позбавлений за таких обставин можливості оцінювати поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а тому у суду апеляційної інстанції були відсутні правові підстави для з`ясування поважності причин пропуску, поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою вказаної особи, поданою після спливу річного строку з дня постановлення оскаржуваного рішення».
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, 
№ 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).
У справі, яка переглядається:
21 травня 2015 року ОСОБА_2 видав на ім`я ОСОБА_3 довіреність на представництво своїх інтересів, крім іншого у судах. Довіреність видана строком на п`ять років (а. с. 27);
ОСОБА_3 як представник ОСОБА_2 брав участь у засіданнях суду першої інстанції, які відбулись 24 травня 2018 року (а. с. 30-31) та надав розписку про його виклик (повідомлення) у судове засідання, призначене на 12 червня 2018 року (а. с. 32);
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 також брав участь у судових засіданнях 12 червня 2018 року, 02 липня 2018 року (а. с. 39-40, 46) та надав розписку про його виклик у судове засідання, призначене на 24 липня 2018 року (а. с. 48);
у судовому засіданні 24 липня 2018 року було постановлено оскаржену ухвалу суду першої інстанції. У цьому засіданні брали участь як відповідач ОСОБА_2 особисто, так і його представник ОСОБА_3 (а. с. 54-55);
повний текст ухвали Шевченківського районного суду міста Чернівців від 
24 липня 2018 року складено у день її постановлення та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 01 серпня 2018 року;
01 березня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівців від 24 липня 2018 року, в якій просив поновити йому строк на апеляційне оскарження;
при відмові у відкритті апеляційного провадження апеляційний суд виходив з того, що наведені заявником у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження обставини не дають підстав для висновку, що строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції пропущено з поважних причин;
суд апеляційної інстанції не врахував, що апеляційна скарга ОСОБА_2 подана після спливу більше ніж одного року з дня складення повного тексту оскарженого рішення суду першої інстанції за відсутності виключних обставин, визначених у пунктах 1-2 частини другої статті 358 ЦПК України. Відповідач  ОСОБА_2  був залучений до участі у справі та, з урахуванням частини п`ятої статті 130 ЦПК України, належним чином повідомлений про її розгляд, а на обставини непереборної сили не посилався.
 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції правильно по суті відмовив у відкритті апеляційного провадження, але помилився щодо мотивів такої відмови. Тому оскаржену ухвалу суду апеляційної інстанції належить змінити з викладенням її мотивувальної частини в редакції постанови суду касаційної інстанції.
 
Аргументи ОСОБА_2 про направлення судом першої інстанції поштової кореспонденції (процесуальних документів, повісток) за неправильною адресою, тобто його неналежне повідомлення про розгляд справи, колегія суддів відхиляє, оскільки він особисто та через представників брав участь у розгляді справи. Вказане підтверджується матеріалами справи, зокрема журналами судових засідань від 06 квітня 2018 року, від 24 травня 2018 року, від 12 червня 2018 року, від 02 липня 2018 року та від 24 липня 2018 року, копією довіреності від 21 травня 2015 року, розписками  ОСОБА_3 (представника  ОСОБА_2 ).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції частково постановлена без дотримання норм процесуального права. Тому колегія суддів вважає, що касаційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржену ухвалу апеляційного суду змінити, виклавши 
її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в іншій частині - залишити без змін.
 
Оскільки Верховний Суд змінює оскаржену ухвалу суду апеляційної інстанції, але виключно в частині мотивів її прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 21 березня 2023 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат	
 	 	
Судді:	Н. О. Антоненко 	
 	  І. О. Дундар   	
 	Є. В. Краснощоков   М. М. Русинчук