ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2332/23 Справа № 202/10454/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Халаджи О. В.
суддів: Канурної О.Д. Космачевської Т.В.
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання кредитного договору недійсним, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання правочину недійсним, припинення правочину та стягнення моральної шкоди, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_5 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору (суддя першої інстанції Слюсар Л.П., повний текст судового рішення складено 04 листопада 2022 року)

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором з урахуванням уточнених позовних вимог Банк просив: стягнути солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість у розмірі 2 824 045,29 грн., яка складається з: 1 773 817,60 грн - заборгованість за кредитом, 322 836,69 грн. - заборгованість по відсотках, 727 391,00 грн - пеня за останній рік.
3 квітня 2015 року ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання кредитного договору недійсним, з урахуванням її уточнення, просив визнати недійсним кредитний договір №800000197 від 19.04.2007 року та визнати порушеним права ОСОБА_1 споживача фінансових послуг ПАТ «Альфа-Банк».
10 червня 2016 року ОСОБА_4 подала зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору, в якому просила визнати недійсним кредитний договір № 800000197 від 19.04.2007 року про видачу споживчого кредиту у валюті.
4 квітня 2018 року ОСОБА_3 подала зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , про визнання правочину недійсним, припинення правочину та стягнення моральної шкоди, з урахуванням її уточнення просила визнати недійсним Договір про внесення змін і доповнень № 1 до Договору поруки № 800000197-П від 19 квітня 2007 року укладений 14 вересня 2009 року та Договір про внесення змін та доповнень № 2 від 02.11.2012 року, визнати припиненим правовідносини між ОСОБА_3 та Банком за договором поруки № 800000197-П від 19.04.2007 року. Стягнути з Банку на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень, та судові витрати на правову допомогу у розмірі 7755 гривень.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №800000197 від 19 квітня 2007 року станом на 19.05.2015 року в розмірі 2 233 585 грн. 13 коп. а саме заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 773 817 грн. 60 коп., заборгованість по відсоткам в розмірі 338 359 грн. 97 коп., пеню в розмірі 121 407 грн. 56 коп. 
В іншій частині позову відмовлено.
В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_3 ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» треті особи: ОСОБА_1 ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, припинення правочину та стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Визнано недійсними Договір про внесення змін і доповнень №1 до Договору поруки №800000197-П від 19 квітня 2007 року, укладений 14 вересня 2009 року та Договір про внесення змін та доповнень №2 від 02.11.2012 року. 
Визнано припиненим правовідносини між ОСОБА_3 та АТ «Альфа - Банк» за договором поруки №800000197-П від 19.04.2007 року.
В іншій частині зустрічної позовної заяви - відмовлено 
В задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору  ОСОБА_5 треті особи: ОСОБА_1 ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати по справі в розмірі 3654 грн. 00 коп.
Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів скарги зазначає, що єдиним доказом отримання готівкової іноземної валюти позичальником та факт виконання умов договору є касовий документ, заява про видачу готівки, який містить підпис позичальника. Матеріали справи не містять доказів видачу кредиту у іноземній валюті на поточний рахунок. Як і не містить доказів відкриття позичальнику такого рахунку в іноземній валюті станом на момент укладення кредитного договору, позивачем не надано заяву про видачу готівки до позову.
Наголошує на тому, що через ухилення позивачем від надання оригіналів документів експерт не зміг встановити належність підпису у заяві про видачу готівки ОСОБА_1 , що унеможливлює об`єктивне встановлення обставин по справі, що мають істотне значення для справи.
Вказує на те, що закінчення строку кредитування, у тому числі, на підставі пред`явлення позивачем позичальнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту, змінюють порядок виконання зобов`язань і строк кредитування, закінчення якого призводить до подальшої неможливості нарахування відсотків за кредитом.
Зазначає, що право дострокового повернення кредиту обмежено положеннями п.6.2. Розділу № 2 Загальні умови кредитування Кредитного договору № 800000197 від 19.04.2007 року, що свідчить про нікчемність такого пункту договору.
На день укладення кредитного договору 19.04.2007 року саме Закон України «Про захист прав споживачів» містив положення про обов`язковість письмового ознайомлення позичальника з орієнтовною сукупною вартістю кредиту перед укладенням кредитного договору, проте станом на день укладення договору позивач такі дії не зробив.
Наголошує на тому, що суд першої інстанції відмовивши у виклику експерта Буряк Т.М, що з урахуванням наявності розбіжностей, неточностей у висновку експерта № 6/11.3/2100 від 24.03.2017 року, залишив права сторін незахищеними, та не сприяв всебічному розгляді справи.
ОСОБА_2 , просив рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання кредитного договору недійсним задовольнити. У судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
       Від представника Банку надійшов відзив на апеляційну скаргу, проте доказів направлення його іншим учасникам справи суду не надано, а тому при апеляційному перегляді даний відзив враховуватись не буде.
Також з матеріалів справи вбачається, що представник Банку ОСОБА_6 надала до апеляційного суду клопотання про залучення правонаступника, з якого вбачається, що відповідно до протоколу позачергових зборів загальних акціонерів АТ «Альфа-Банк» № 2/2022 від 12.08.2022 року. Було прийнято рішення про перейменування банку на АТ «Сенс Банк», про що 30.11.2022 року в державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців громадських формувань, внесено відповідний запис № 1000681070177055612, відповідно до якого банк має назву АТ «СЕНС БАНК», Банк має незмінний код ЄРДПОУ, юридичну адресу та орган управління.
Просила суд в подальшому в процесуальних документах зазначати сторону АТ «СЕНС БАНК».
Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У судовому засіданні представник позивача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про реєстрацію Публічне Акціонерне товариство «Альфа-Банк» зареєстровано 24 березня 1993 року, реєстраційний номер 158 в Державному реєстрі банків. 
Згідно з Банківською ліцензією №61 від 03.12.2001 року надано право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність».
Дозволом №61-3 від 31.05.2002 року банку надано право на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частин другої та частиною четвертою статті 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність». 
Між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», а його правонаступником, у свою чергу, АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №800000197 від 19 квітня 2007 року, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 94 535,00 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків 12,75 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строк кредитування 240 місяців з кінцевим терміном повернення 19 квітня 2027 року (п.п.2.1, 2.2, 2.3 Договору).
Цільове використання кредиту це оплата вартості жилої площі квартири (об`єкт нерухомості/ предмет іпотеки) за номером АДРЕСА_1 , і, яка придбається Позичальником у власність за договором купівлі-продажу (п.2.4 Договору). 
Відповідно до п.2.8 Договору платежі з повернення Кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно: у разі сплати у валюті Кредиту - 19 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 1091,00 доларів США; у разі сплати у іншій валюті Рахунку - 18 числа кожного місяця у сумі, розрахованій в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 
Згідно з п.2.9 Договору загальна вартість кредиту складається з наступних сум: суми комісійної винагороди за РКО у розмірі 2% від суми кредиту, а саме 9548,04 гривень; суми процентів за користування Кредитом у розмірі 12,75%. Повернення Кредиту (його частини) та сплата процентів за користування здійснюється позичальником рівними частинами та у терміни, визначні у цьому Договорі. 
Відповідно до п.3 Договору позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені даним Договором повертати Кредит, виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі.
Повернення Кредиту (його частини) та сплати процентів за користування ним здійснюється Позичальником рівними частинами та у терміни, визначені у цьому Договорі.
Згідно з п.4 Договору інші умови цього Договору викладені в Розділі №2 (загальні умови кредитування), який є невід`ємною частиною цього Договору. 
Відповідно до п.5.1 Розділу 2 Банк має право вимагати (в тому числі в судовому порядку) від Позичальника дострокового виконання зобов`язань за Договором в будь-якому з наступних випадків істотного порушення Позичальником зобов`язань за цим Договором: у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць та інші. 
Згідно з п.5.2 Розділу 2 Банк має право змінити розмір процентів за користування Кредитом у односторонньому порядку в разі зміни кон`юнктури ринку, облікової ставки НБУ, індексу інфляції (споживчих цін) тощо. У випадку прийняття Кредитором рішення про зміну розміру процентів Кредитор повинен надіслати Позичальнику рекомендованим листом на адресу місця його проживання, зазначеному у Розділі №1 Договору, повідомлення про такі зміни протягом 7 (семи) днів з дати зміни процентної ставки.
Згідно з п.8.2 Розділу 2 Кредитного договору, повернення Кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється у валюті Кредиту або в валюті, відмінній від валюти Кредиту, якою може бути інша іноземна валюта 1 групи Класифікатора (яка відповідає валюті Рахунків, що визначені в розділі №1) чи національна валюта України (у випадку надання Кредиту в іноземній валюті), за вибором Позичальника. 
Відповідно до п.8.8 Розділу 2 передбачена цим Договором пеня розраховується від суми та у валюті простроченого зобов`язання та сплачується у гривнях, виходячи із офіційного курсу гривні до валюти Кредиту, встановленого Національним банком України на день відповідного платежу по сплаті пені. 
Банк виконав свої зобов`язання та надав грошові кошти у сумі 94535 доларів США позичальнику ОСОБА_1 . 
Забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань за даним Договором виступає іпотека квартири АДРЕСА_1 , згідно з Іпотечним договором №800000197-И від 19 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д., зареєстрованому в реєстрі за №965.
14 вересня 2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про внесення змін і доповнень №1 до Кредитного договору №800000197 від 19 квітня 2007 року.
Відповідно до п.1 змінити п.2.2 Розділу №1 (Базові умови кредитування) Кредитного договору та викласти його в наступній редакції: Процентна ставка, з 19 квітня 2007 р. включно по 18 вересня 2008 р. включно складає 12,75%, з 19 вересня 2008 р. включно по 18 вересня 2009 р. включно складає 14,5%. 
Процентна ставка з 19 вересня 2009 року включно по 18 вересня 2010 р. включно складає 9,8% річних (тимчасова процентна ставка). Тимчасова процентна ставка застосовується за умови відсутності прострочення повернення Кредиту чи його частини та/або сплати процентів за його користування Позичальника за Договором. Позичальник, під час Періоду, може здійснити повернення частини кредиту у сумі, не більшій, ніж 1124 доларів США. У випадку, якщо до завершення Періоду, а саме, до 18 вересня 2010 р. Позичальник здійснить дострокове повернення Граничної суми, Період вважається достроково завершеним і процентна ставка за користування неповерненою частиною Кредиту встановлюється у розмірі 15,6%. При виникненні прострочення повернення Кредиту чи його частини та/або сплати процентів за його користування Позичальником за Договором більше ніж на 30 календарних днів Період вважається достроково завершеним і процентна ставка за користування неповерненою частиною Кредиту встановлюється з дня наступного за днем виникнення такого прострочення повернення Кредиту чи його частини та/або сплати процентів за його користування за договором у розмірі 15,6% річних. 
У випадку, якщо протягом Періоду було відсутнє прострочення повернення Кредиту чи його частини та/або сплати процентів за його користування, після закінчення Періоду процентна ставка з 19 вересня 2010 р. включно встановлюється в розмірі 15,6%. 
02 листопада 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про внесення змін і доповнень №2 до Кредитного договору №800000197 від 19 квітня 2007 року.
Укладанням цього Договору про внесення змін і доповнень №2 до Кредитного договору Сторони погодили внести зміни до Кредитного договору та змінити п.2.2 Розділу 1 «Базові умови кредитування» та викласти його в наступній редакції: Процентна ставка 15,6% річних. Сторони погодили, що в разі невиконання Позичальником свого обов`язку, встановленого п.п.7.7 цього Договору, процентна ставка з 19.04.2013 за користування кредитом становитиме 16,6 процентів річних. У такому випадку Банк повідомляє Позичальника через 7 днів з моменту настання зазначених обставин шляхом направлення рекомендованого листа на адресу Позичальника, зазначеному в розділі 1 «Базові умови кредитування» Кредитного договору. При цьому Сторони погоджуються, що Додаток 1 викладається у новій редакції. Оновлений Додаток №1, який скасовує попередній, набуває чинності з дати зміни розміру процентної ставки, стає невід`ємною частиною цього Договору, який Позичальник отримує в Банку самостійно.
Доповнено пункт 5 Розділу 5 «Загальні умови Кредитування» Кредитного договору підпунктом 5.7, який викладений в наступній редакції: «5.7. У разі невиконання чи неналежного виконання Позичальником свого зобов`язання встановленого п.п.7.7 цього Договору, Кредитор має право вимагати, а Позичальник зобов`язаний сплатити на користь Кредитора штраф в розмірі 4200,00 доларів США».
Доповнено п.7 Розділу 2 «Загальні умови кредитування» Кредитного договору підпунктом 7.7. 
Вимоги до відповідача ОСОБА_1 , що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_3 договору поруки № 800000197-П від 19.04.2007 року.
Відповідно до ст.2.1, предмет договору, у відповідності з цим Договором Поручитель поручається за виконання Боржником наступних обов`язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього в майбутньому: а) обов`язок повертати Банку кредит рівними частинами, у терміни, визначні у основному договорі, але в будь-якому випадку не пізніше «19» квітня 2027 року; б) обов`язок щомісяця сплачувати Банку проценти за користування Кредитом у терміни, визначені Графіком повернення, та на інших умовах, передбачених Основним договором; в) обов`язок у випадках, передбачених Основним договором та/або законодавством України, у строк не пізніше 10 (Десяти) днів з дати пред`явлення відповідної вимоги достроково (до настання термінів або строків повернення/ сплати, зазначених вище у пункті), повернути Банку Кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обов`язки, що виникають із Основного договору; г) обов`язок сплатити Банку неустойку (пеню, штрафи) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні Банку невиконанням або неналежним виконанням Боржником своїх зобов`язань за основним договором.
Згідно з ст. 3.1 Договору Поручитель та Боржник відповідають перед Банком за порушення обов`язків, перелічених у статті 2 цього Договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник. 
Передбачена статтею 3.1. цього Договору відповідальність Поручителя наступає у випадку, якщо Боржник допустить прострочення виконання будь-якого з обов`язків, зазначених у пункті 2.1 цього Договору.
Відповідно до ст.5.4. разі збільшення обсягу відповідальності Боржника за Основним договором передбачена цим Договором порука діє тільки у випадку, якщо Поручитель надасть свою згоду на таке збільшення. 
14 вересня 2009 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 був укладений Договір про внесення змін і доповнень №1 до Договору поруки №800000197-П від «19» квітня 2007 року, Сторони домовились змінити п.2.1 Договору та викласти його в наступній редакції: «2.1. У відповідності з цим Договором Поручитель поручається за виконання Боржником наступних обов`язків, що виникли на підставі Основного договору (включаючи, зокрема, Договір про внесення змін і доповнень №1 від «14» вересня 2009 року до Кредитного договору №80000197 від «19» квітня 2007 року) або можуть виникнути в майбутньому. 
02 листопада 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 був укладений Договір про внесення змін і доповнень №2 до Договору поруки №800000197-П від «19» квітня 2007 року, Сторони погодили внести зміни та викласти у наступній редакції абзац другий п.1.1. статті 1 (Тлумачення термінів Договору поруки»: «Основний договір» - Кредитний договір №800000197, укладений між Банком та боржником 19.04.2007 року, включаючи Договір про внесення змін і доповнень №1 від 14.09.2009 р., Договір про внесення змін і доповнень №2 від 02.11.2012 р., всі додаткові угоди до нього, що укладені на дату набуття чинності цим Договором або будуть укладені у майбутньому». 
П.3 Сторони погодили внести зміни і викласти у наступній редакції підпункт «а», п.2.1. статті 2 («Предмет договору») Договору поруки: а) обов`язок повертати Банку Кредит у порядку та терміни встановлені Договором про внесення змін №1 від 14.09.2009 р., Договором про внесення змін і доповнень №2 від 02.11.2012 року до Кредитного договору 3800000197 від 19.04.2007 р. та визначені у Графіку повернення, який наведено у Додатку 31 до Основного договору, але у будь якому випадку не пізніше 19.04.2027 року».
Задовольняючі позовні вимоги Банку, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, а відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , що позичальником не доведено введення його в оману, оскільки умови договору були прописані у ньому та узгоджені сторонами, про що свідчить підписи сторін на договорі.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 203 ЦК України, встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачам), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. 
Відповідно до ст. 230 ЦК України , якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 09.11.2009 року та ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положення ст. 627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. 
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди.
На час укладання між сторонами Кредитного договору діяв Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції 13.01.2006 року.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 заперечувався факт отримання коштів та ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2016 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу.
Згідно з висновком №1146-16 судової почеркознавчої експертизи від 13.06.2016 року, судовий експерт Здор В.М. 1.Підпис від імені ОСОБА_1 в кредитному договорі №800000197 від 19.04.2007. в графі «Позичальник» (сторінки договору №2,6); в договорі про внесення змін і доповнень №1 від 14.09.2009 до кредитного договору №800000197 від 19.04.2007 в графі «Позичальник» - виконані саме ОСОБА_1 . 2.Підпис від імені ОСОБА_1 в «Памятке для заемщика» в графе «С условиями кредитования ознакомлен» - виконаний саме ОСОБА_1 . 3.Підписи від імені ОСОБА_1 в документі під назвою «Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх сукупних послуг» а графі «Позичальник», а також підписи у правому нижньому куті кожної сторінки документи - виконані саме ОСОБА_1 . 4.Підпис від імені ОСОБА_1 в документі під назвою «Додаток №4 Лист Витрат» в графі «Підпис позичальника» - виконаний саме ОСОБА_1 .
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказів, а саме висновком експерта № 1146-16 від 13.06.2016 року, що підпис у графі позичальник зроблено саме ОСОБА_1 , у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що при укладені кредитного договору між Банком та позичальником, останньому були запропоновані умови Договору з якими він не ознайомлювався, оскільки підписавши договір та додаткові угоди до нього сторонами було погоджено всі умови.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 , ухвалив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, надавши оцінку спірним правовідносинами із з`ясуванням обставин, які мають значення для справи.
Щодо позовної заяви Банку, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.
Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору №800000197 від 19 квітня 2007 року заборгованість станом на 19.05.2015 року склала 2 824 045,29 грн., а саме за кредитом - 1 773 817,60 грн., по відсоткам - 322 836,69 грн., пеня за останній рік - 727391,00 грн. 
22.04.2014 року за №74042-102 від 22.08.2014 ПАТ «Альфа-Банк» була направлена письмова вимога ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про дострокове повернення кредиту. Банк повідомив позичальника та поручителя, що на неодноразові звернення Банку з питань виконання зобов`язань з виплати кредиту проігноровані, питання реструктуризації не вирішено. Станом на 19.08.2014 року прострочення платежу складає 122 дні, загальна сума заборгованості становить 1 153 159,81 грн., в тому числі штрафні нарахування 46 902,05 грн. Банк вимагає від позичальника і поручителя у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення цієї Вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штраф/пеню.
Відповідно до Висновку експерта №6/11.3/2100 від 24.03.2017 року, за результатами проведення судово-економічної експертизи ОСОБА_7 встановлено, що в межах наданих документів, за результатами судово-економічної експертизи, документально - за даними бухгалтерського обліку ПАТ «Альфа-Банк», не підтверджується заборгованість по Кредитному договору №800000197 від 19.04.2007 р. позичальника ОСОБА_1 , наведена в розрахунку заборгованості за кредитом станом на 19.05.2015 року, відповідно до якого заборгованість становить - 28001,33 дол. США та складається з наступних платежів: за кредитом - 80 195,52 дол. США, по відсоткам - 14 595,67 дол. США, по пені - 33210,14 дол. США.
За результатами судово-економічної експертизи в межах наданих документів, враховуючи суперечливості та невідповідність первинних документів, а також відсутність даних бухгалтерського обліку ПАТ «Альфа-Банк» щодо наявності заборгованості за кредитним договором №800000197 від 19.04.2007 року, експерту не надається за можливе встановити загальну суму погашених коштів, суму нарахованих відсотків та суми заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені. 
За результатами судово-економічної експертизи встановлено, що сума коштів внесена на рахунок № НОМЕР_1 несвоєчасно списувалась в погашення кредитної заборгованості, що вплинуло на збільшення нарахування відсотків, у зв`язку з несвоєчасним погашенням тіла кредиту, а крім того, не відповідає п.6.2 Кредитного договору №800000197 від 19.04.2007 року в частині, в якій було передбачено право позичальника здійснювати дострокове погашення кредиту. Таким чином здійснювалось штучне завищення щомісячних виплат по відсоткам. 
За результатами судово-економічної експертизи встановлено, що в період з 19.09.2008 року по 14.09.2009 року було здійснено нарахування відсотків за підвищеною відсотковою ставкою 14,5%, що не було передбачено умовами договорів до дати укладання Договору про внесення змін і доповнень №1 від 14.09.2009 року.
Відповідно до п.2.8 кредитного договору № 800000197 від 19.04.2007 року щомісячний платіж встановлено у розмірі 1091,00 дол. США, що відповідає розміру відсоткової ставки 12,75 річних методу нарахування відсотків «30/360». 
Стаття 110 ЦПК України встановлює, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування.
У справах про стягнення заборгованості за кредитним договором до предмета доказування включається наступна сукупність фактів: укладення кредитного договору, надання грошових коштів позичальнику у розмірах та на умовах, встановлених договором, повернення, часткове повернення чи не повернення кредитних коштів та сплата процентів, розмір заборгованості, що утворилась.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Суд першої інстанції встановивши, що при проведенні експертного дослідження № 6/11.3/2100 від 24.03.2017 року експертом Буряк Т.М. за результатами судової-економічної експертизи були зроблені розбіжності, а саме, під час здійснення розрахунку щодо відсотків у період з 19.09.2008 року по 18.09.2009 року суперечать обставинам справи. Також суд першої інстанції вірно звернув увагу, на те, що було зроблено помилку стосовно суми заборгованості станом на 19.05.2015 року 80195,52 дол. США, тоді як згідно виписки 22032800000197 від 19.04.2007 року станом на 19.05.2015 року обліковується залишок заборгованості у сумі 77966,97 доларів США.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З наданого предстаником АТ «СЕНС БАНК» відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що 12.01.2021 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/9507/19 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до АТ «Альфа-Банк» і державного реєстратора Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області Волос Олени Володимирівни, про визнання протиправним і скасування рішення про державу реєстрацію права власності на предмет іпотеки, скасування запису про право власності і стягнення витрат було встановлено, що дійсно позивачі, перебуваючи в шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 19 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. за № 965, придбали квартиру АДРЕСА_2 . Квартиру було оформлено на позивача ОСОБА_1 14 лютого 2013 року придбана в шлюбі квартира була виведена з житлового фонду й переведена в нежитлове приміщення, магазин непродовольчих товарів. Право власності зареєстровано Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 13 лютого 2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 9354612101, номер запису про право власності 146540.
19.04.2007 року позивач ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк» уклали кредитний договір і цей позивач отримав від банку грошові кошти, на які вони, як подружжя, і придбали спірне приміщення. Крім цього, в цей день, 19 квітня 2007 року, між ОСОБА_1 та ЗАТ «Альфа-Банк» було укладено іпотечний договір № 800000197-И, предметом якого була придбана подружжям квартира. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д.Кредитний договір № 800000197 від 19 квітня 2007 року та договір іпотеки № 800000197-И, який був укладений за час перебування сторін у шлюбі, вчинявся ним виключно в інтересах сім`ї з метою отримання від фінансової установи грошових коштів для придбання нерухомого майна.
Тобто факт отримання кредитних коштів був встановлений Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/9507/19 від 12.01.2021 року, залишеного без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31.03.2022 року і не доказується знову при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Проте, апеляційний суд вважає, що заборгованість ОСОБА_8 перед Банком не була доведена в повному обсязі. 
У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_8 вказує на те, що закінчення строку кредитування, у тому числі, на підставі пред`явлення позивачем позичальнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту, змінюють порядок виконання зобов`язань і строк кредитування, закінчення якого призводить до подальшої неможливості нарахування відсотків за кредитом.
Апеляційний суд погоджується з такими доводами апеляційної скарги та вважає, що пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту припиняє подальше нарахування відсотків за кредитним договором та штрафних санкцій.
Так, з наданої у судовому засіданні довідки Банком вбачається, що станом на день пред`явлення вимоги 22.04.2014 року заборгованість ОСОБА_8 становить 913 722,39 гривень та складається з 901 995, 35 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 11 727,04 гривні - заборгованість за відсотками.
Отже, після заявлення вимоги Банком про дострокове повернення кредиту Ьакн може пред`явити вимоги до ОСОБА_8 саме на вказану вище суму. Подальше нарахування відсотків та штрафних санкцій за договором припиняється.
В разі невиконання вимоги, кредитор має право лише на стягнення коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, проте банк даним правом не скористався, а тому апеляційний суд дійшов до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення були порушені норми матеріального права, що призвели до неправильного вирішення спору по суті і саме в частині суми заборгованості судове рішення підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині.
ЄСПЛ вказував у своїх рішеннях, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так на користь ПАТ «Сенс Банк», з ОСОБА_8 слід стягнути судовий збір за розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 4420, 78 гривень.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Акціонерного товариство «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №800000197 від 19 квітня 2007 року скасувати.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ:23494714) заборгованість за кредитним договором №800000197 від 19 квітня 2007 року в розмірі 913 722 (дев`ятсот тринадцять тисяч сімсот двадцять дві) гривні, 39 копійок, а саме, заборгованість за тілом кредиту 901 995 (дев`ятсот одна тисяча дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 35 копійок, заборгованість по відсоткам в розмірі 11727(одинадцять тисяч сімсот двадцять сім) гривень, 04 копійки
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ:23494714) судовий збір у розмірі 1182,06 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сенс Банк» (ЄДРПОУ:23494714) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 3238,72 грн.
В іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді:                                                                                О. В. Халаджи
                                                                               
                                                                               О.Д. Канурна                                                                                                
Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 17 квітня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                                О. В. Халаджи