ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2023 р.	Справа № 520/16217/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Кролівець П.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.12.21 по справі №520/16217/21
          за позовом    Комунального підприємства «Харківводоканал»  
          до    Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків                  
          про  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2021 року  Комунального підприємства «Харківводоканал» (далі – КП «Харківводоканал», позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до  Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Північного МУ ДПС ВПП, відповідач), в якому просило суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування в інтегрованій картці КП «Харківводоканал» пені по податку на додану вартість в розмірі 24277054,12 грн;
- зобов`язати Північне МУ ДПС ВПП відкоригувати дані інтегрованої картки КП «Харківводоканал» шляхом виключення пені по податку на додану вартість у розмірі 24277054,12 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 позов задоволено.
Визнано протиправними дії Північного МУ ДПС ВПП щодо нарахування в інтегрованій картці КП «Харківводоканал» пені по податку на додану вартість в розмірі 24277054 грн 12 коп..
Зобов`язано Північне МУ ДПС ВПП відкоригувати дані інтегрованої картки КП «Харківводоканал» шляхом виключення пені по податку на додану вартість у розмірі 24277054 грн 12 коп.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північного МУ ДПС ВПП на користь КП «Харківводоканал» сплачений судовий збір у розмірі 22700 гривень 00 копійок.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що всі самостійно задекларовані позивачем податкові декларації з податку на додану вартість мали позитивне значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту. Відповідно до п. 57.1 ст. 57 та п. 203 ст. 203 Податкового кодексу України (далі - ПК України) задекларовані податкові зобов`язання мали бути сплачені КП «Харківводоканал» протягом 10 календарних днів, що настали за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого ПК України для подання податкової декларації за відповідний період. Однак, платником КП «Харківводоканал» не було вчасно сплачено самостійно задекларовані суми ПДВ.
Зазначив, що суд першої інстанції вбачає відсутність вини КП «Харківводоканал», як необхідної складової податкового правопорушення. Апелянт вважає такі висновки помилковими.
Економічна необґрунтованість тарифів на послуги з централізованого водопостачання водовідведення і несвоєчасна та не в повному обсязі компенсація з Державного бюджету різниці в тарифах, не дає права підприємству несвоєчасно сплачувати узгоджені суми грошових зобов`язань з ПДВ та здійснювати перекладання своїх обов`язків щодо сплати податків на іншу особу.
Касовий метод, за яким працює комунальне підприємство, фактично підтверджено самим позивачем у задекларованих деклараціях з податку на додану вартість, що платником КП «Харківводоканал» отримано реальні готівкові кошти разом з ПДВ, які покупці (підприємства та звичайні громадяни) заплатили підприємству КП «Харківводоканал». Оплата за послуги водопостачання здійснюється кожного дня, навіть у вихідні дні шляхом перерахування коштів із банківських карток мешканців на рахунки КП «Харківводоканал».
Відповідно наданої позивачем звітності та наявним даним у контролюючого органу, КП «Харківводоканал» має кошти на рахунках у банках.
КП «Харківводоканал» отримує на рахунок кошти у тому числі суми з ПДВ, але порушуючи прамі норми ПК України не сплачує власно податкові зобов`язання з податку на додану вартість до бюджету України, що доводить вину підприємства, а також спростовує те, що позивач використав всі наявні у нього можливості для уникнення несвоєчасної сплати податків.
Все це на думку апелянта вказує на наявність вини КП «Харківводоканал», як необхідної складової податкового правопорушення та обумовлює правомірність нарахованої пені. 
Розрахунок нарахованої та несплаченої пені по підприємству КП «Харківводоканал» податку на додану вартість у сумі 24277054,12 грн, яка автоматично нарахована у 2021 році зазначена у позові КП «Харківводоканал». Вказана пеня нарахована відповідно до норм ПК України на податкові зобов`язання по ПДВ, визначені КП «Харківводоканал», у зв`язку з їх несвоєчасною сплатою та відображена в інформаційній системі ДПС своєчасно та у повному обсязі. Вказав, що контролюючим органом здійснено правомірне нарахування в інтегрованій картці КП «Харківводоканал» пені по податку на додану вартість, тому підстав відкоригувати дані інтегрованої картки відсутні.
Представником позивача подано відзив, в якому він просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 без змін.
Зазначив, що  оскільки держава не виконала свій обов`язок із запровадженням чіткого механізму затвердження тарифів на послуги водопостачання та водовідведення, а у разі їх економічної необґрунтованості порядку отримання сум субвенцій, а контролюючий орган не дотримав умов притягнення до фінансової відповідальності за скоєння податкових правопорушень, то негативні наслідки у вигляді нарахованої пені не можуть покладатися на платника податків.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, зазначає наступне.
Судовим розглядом були встановлені наступні обставини.
КП «Харківводоканал» є платником податку на додану вартість та знаходиться на обліку у Північного МУ ДПС ВПП.
Відповідно до положень розділу ІІ пункту1 підпункту 1 Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 позивачу було відкрито інтегровану картку платника податку на додану вартість (надалі за текстом - ІКП), призначенням якої, є оперативний облік податку до бюджету, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетом (розділ І пункт 2 Порядку № 422).
Згідно з приписами підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України, які унормовують обов`язок платників податків подавати до контролюючих органів декларації, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів, Підприємство до податкового органу подало декларації з ПДВ за період березень 2017 січень 2018 року, строк сплати за якими наставав протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації (пункт 57.1 статті 57 ПК України).
Судом встановлено, що сплата податку по вказаним деклараціям відбулася лише у січні  - квітні 2021 року. Вказаний факт зафіксований в Актах:
- від 26.03.2021 №93/35-00-04-05-06/03361715 «Про результати камеральної перевірки дотримання вимог п.57.1 ст.57 ПК України КП «Харківводоканал» код ЄДРПОУ 03361715, щодо своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 30.11.2020 по 28.02.2021;
- від 18.05.2021 № 158/35-00-04-05-06/03361715 «Про результати камеральної перевірки дотримання вимог п. 57.1 ст. 57 ПК України КП «Харківводоканал» код ЄДРПОУ 03361715, щодо своєчасності сплати узгоджених сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 01.03.2021 по 30.04.2021».
По результатам вказаних актів, відповідачем були винесені податкові повідомлення-рішення від 28.04.2021 № 00735000405 та від 09.06.2021 № 009335000405, які проходить процедуру оскарження.
За умов ст. 129 ПК України затримка у сплаті податкових зобов`язань по вказаним деклараціям призвела до нарахування пені у розмірі 24277054,12 грн., яка була відображена в ІКП.
Позивач, не погодившись з фактом та розміром нарахованої йому пені звернувся до податкового органу з листом від 06.05.2021 №01-01-23/2235-21, яким намагався з`ясувати підстави та алгоритм такого нарахування.
Відповідач, листом від 18.05.2021 №1792/6/35-00-04-05-14 надав відповідь, суть якої полягала в тому, що всі відповіді на запитання знаходяться в інформаційно-телекомунікаційній системі «Електронний кабінет».
17.06.2021 КП «Харківводоканал» повторно звернулося до відповідача з №01-01-23/3044 в якому вказувало на відсутність в його діях щодо несвоєчасної сплати податкових зобов`язань - вини, та просило виключити помилково нараховану пеню з інтегрованої картки платника податків.
Листом від 01.07.2021 №2356/6/35-00-04-05-14 відповідач відмовив у скасуванні та вилучені пені з податку на додану вартість з інтегрованої картки платника податків КП «Харківводоканал», оскільки в нього відсутні підстави для такого вилучення.
Позивач, заперечуючи проти факту нарахування пені звернувся до суду з вказаним позовом за захистом порушених на його думку прав.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів належними доказами вину позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпунктів 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій
За приписами пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.
Правовою та фактичною підставою для нарахування пені стало порушення позивачем вимог п. 57.1 ст.57 ПК України, що полягало у несвоєчасній сплаті протягом граничного строку узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ за березень 2017 – квітень 2018 року.
За умов підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.
Підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України унормовано, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до п.111.1, 111.2 ст. 111 ПК України за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова;  адміністративна; кримінальна.
Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).
Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
Підпунктами 112.1, 112.2.  ст. 112 ПК України передбачено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
Суд зазначає, що системний аналіз наведених норм діючого законодавства вказує на те, що пеня є різновидом фінансової відповідальності платника податків за порушення ним виконавчої дисципліни.
Статтею 31 Закону України “Про Державний бюджет України на 2017 рік” встановлено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється із загального фонду державного бюджету в обсязі, що відповідає обсягу надходжень від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму цього розстроченого (відстроченого) боргу), та спеціального фонду державного бюджету за рахунок джерел, визначених  пунктами 13  і  14  статті 11 цього Закону, що сплачуються підприємствами електроенергетичної, нафтогазової, вугільної галузей, підприємствами, що надають послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на суму заборгованості, що не була відшкодована станом на 1 січня 2016 року, з урахуванням проведених у минулих роках розрахунків.
Порядок та умови надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування  затверджені постановою КМУ №332 від 18.05.2017 (далі – Порядок №332).
Отже, чинним законодавством України передбачено умови і порядок погашення податкового боргу з податків надавача послуг з централізованого водопостачання та водовідведення за рахунок субвенцій з державного бюджету.
Під час судового розгляду встановлено, що на виконання положень вище зазначеного закону між КП “Харківводоканал” та Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, Департаментом фінансів державної адміністрації, департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації було укладено Договори про організацію взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 №332, які мали реєстрацію від 27.06.2017 №3-21/з та №4-21/з; від  13.11.2017 №36-21/з. №39-21/з та №41/21-з; від 17.11.2017 №38-21/з; від 19.12.2017 №51-21/з на загальну суму 123  015  395,73 грн.
Відповідно  до п. 7 даних Договорів, вказана сума мала цільове призначення та мала бути перерахована до  загального фонду державного бюджету на погашення податкового боргу з податку на додану вартість.
Підпунктом 2 пункту 10 Розділу “Зобов`язання сторін” передбачено, що сторони зобов`язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.
Суми субвенції з державного бюдженту КП “Харківводоканал” у 2017 році отримало лише 48  247  167,36 грн. Рішенням Господарського суду м. Києва по справі №922/1465/19 позовні вимоги КП “Харківводоканал” до Держави в особі Міністерства фінансів були задоволені. Стягнено на користь КП “Харківводоканал” шкоду, завдану протиправною бездіяльністю Міністерства фінансів України в розмірі 74  768  244,37 грн. Після отримання зазначених коштів, підприємство перерахувало їх до бюджету на сплату ПДВ (платіжне доручення №28 від 04.01.2021).
          Отже, погашення податкового боргу позивача відбулося на підставі договорів про проведення взаєморозрахунків відповідно до механізму погашення податкової заборгованості за рахунок субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах, як передбачено  Законом України “Про Державний бюджет України на 2017 рік”  та в порядку, визначеному постановою КМУ № 332, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що у податкового органу відсутні підстави для застосування до позивача пені за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань з ПДВ за  березень 2017 по січень 2018 роки.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31 травня 2019 року у справі № 820/4728/17.
Посилання апелянта на наявність вини у КП “Харківводоканал”, оскільки у останнього наявне джерело для своєчасної сплати самостійно  задекларованих податкових зобов`язань по сплаті податку на додатну  вартість, так як даний податок зазначається у квитанціях та рахунках за послуги окремо та нараховується за ставкою 20% від бази оподаткування, колегія суддів вважає такими що не спростовує правомірних висновків суду першої інстанції та зазначає.
Податковим правопорушенням, за приписами п. 109.1 ст.109 ПК України, є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (у т. ч. осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
При цьому Податковий кодекс України не містить визначення поняття "вина", однак умови, за яких особа вважається винною, наведені у пунктах 112.1, 112.2 статті 112 ПК України. 
Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності (підпункт 112.2 статті 112 ПК України).
Отже, Податковим кодексом України на контролюючий орган покладено обов`язок доведення вини, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого необхідною умовою є наявність вини.
В той же час підпунктом 112.8 статті 112 ПК України встановлений вичерпний перелік обставин, наявність яких звільнює платників податків від фінансової відповідальності. Відповідно до підпункту 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 ПК України однією з таких обставин є вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору).
Так, в ході судового розгляду справи судом була встановлена несвоєчасна сплата позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ. Жодних доказів умисності несвоєчасної сплати позивачем узгоджених сум грошових зобов`язань з ПДВ Північним МУ ДПС ВПП до суду не надано. А вчинені дії підприємством свідчать про відсутність умисних дій позивача щодо несвоєчасної сплати узгоджених сум грошових зобов`язань.
Враховуючи вище зазначене колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції, що наявність заборгованості держави перед платником податків з виплати сум субвенцій, призначених для покриття заборгованості з податку на додану вартість, бездіяльність Міністерства фінансів України, яка встановлена постановою Верховного Суду від 12.02.2019 по справі №820/1410/18 та наявності форс-мажорних обставин підтверджених Сертифікатом про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Харківської Торгово-промислової палати від 04.02.2020 № 6300-20-0019, свідчить про відсутність вини в діях КП «Харківводоканал» та наявність підстав для задоволення позовних вимог КП «Харківводоканал».
Щодо інших доводів сторін колегія суддів зазначає.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2021 по справі №520/16217/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  13.04.2023