ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2023 року	Львів	Справа № 380/1940/23 пров. № А/857/5928/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                               Запотічний І.І.

секретар судового засідання                     Юник А.А.

за участю представників:
позивача –                                         Гринишин П.С.
відповідача –                                         Панчишин В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року (головуючий суддя Кисильова О.Й., м. Львів) у справі № 260/3705/20 за адміністративним позовом Державного підприємства "Львівський державний завод "ЛОРТА"" до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

02.02.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 02.01.2023 про відкриття виконавчого провадження № 70635524 та стягнення виконавчого збору у сумі 143314,15 грн.
Позов обгрунтовує тим, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.12.2020 у справі № 914/2348/20 затверджена мирова угода, що укладена між Державним підприємством "Шепетівський ремонтний завод" (ДП "ШРЗ") та державним підприємством "Львівський державний завод "ЛОРТА"" (ДП "ЛДЗ "ЛОРТА""). Разом з тим, 07.09.2021 Залізничний ВДВС у м. Львові виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 66705058 щодо стягнення з ДП "ЛДЗ "ЛОРТА"" заборгованості у сумі 1 433 141,5 грн на користь ДП "ШРЗ". 22.12.2022 № 3378 ДП "ШРЗ" звернулось до Залізничного ВДВС у місті Львові із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу. 02.01.2023 державний виконавець Залізничного ВДВС у м. Львові виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № 66705058. У той же день - 02.01.2023 відповідач прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №70635524 про стягнення з ДП "ЛДЗ "ЛОРТА"" виконавчого збору в сумі 143 314,15 грн (10 відсотків від суми, що належало стягнути на користь ДП "ШРЗ"). Зазначає, що в період часу, з 07.09.2021 - день відкриття виконавчого провадження по 02.01.2023 - повернення виконавчого документа стягувачу, що становить більше року, державний виконавець Залізничного ВДВС у м. Львові не вчиняв жодних виконавчих дій на примусове виконання постанови від 07.09.2021 ВП № 66705058. Тобто, фактичного виконання виконавчого документа не відбулося, заходів примусового виконання рішення не вжито, а тому правових підстав для стягнення виконавчого збору у відповідача не було.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Панчишина В.Р. від 02.01.2023 про відкриття виконавчого провадження № 70635524 щодо стягнення виконавчого збору.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що 27.09.2022 державний виконавець, керуючись п. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, яку разом із оригіналом виконавчого документа скерував стягувачу - ДП "ШРЗ". Постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі 143 314,15 грн є виконавчим документом та виведена в окреме виконавче провадження. 02.01.2023 державний виконавець Залізничного ВДВС у м. Львові Панчишин В.Р. прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження № 70635524 з виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 07.09.2021 №66705058. Апелянт зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору. Згідно з ч. 9 ст. 27 цього Закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання розпочинається з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, із чітким зазначенням суми виконавчого збору, яка підлягає стягненню. Проте, якщо під час виконавчого провадження буде встановлено, що рішення суду виконано до його відкриття, виконавче провадження закривається, а виконавчий збір не стягується. Тотожну за змістом правову позицію Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вже неодноразово висловлював у постановах 23.01.2019 у справі № 703/1086/17, від 20.02.2019 у справі № 712/5014/17, від 13.02.2019 у справі № 295/13991/16-а. Відтак, за умови, що примусове виконання рішення передбачає його справляння, стягнення виконавчого збору є обов`язком державного виконавця. Тому апелянт стверджує, що державний виконавець, приймаючи спірну постанову, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримує вимоги апеляційної скарги.
Представник позивача заперечує доводи апеляційної скарги. Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.12.2020 у справі № 914/2348/20 затверджена мирова угода у справі від 01.12.2020 № 914/2348/20, укладена між державним підприємством "Шепетівський ремонтний завод" та державним підприємством "Львівський державний завод "ЛОРТА"".
07.09.2021 державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Панчишином В.Р. (державний виконавець Панчишин В.Р.) виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 66705058 щодо примусового виконання ухвали Господарського суду Львівської області від 03.12.2020 у справі № 914/2348/20 про стягнення з боржника - ДП "ЛДЗ "ЛОРТА"" заборгованості в сумі 1 433 141, 5 грн.
07.09.2021 державний виконавець Панчишин В.Р. виніс постанову про стягнення виконавчого збору у ВП № 66705058 у розмірі 143 314,15 грн.
02.12.2021 державний виконавець Панчишин В.Р. виніс постанову про арешт коштів боржника у ВП № 66705058, якою постановлено з метою реального виконання рішення накласти арешт на грошові кошти боржника ДП "ЛДЗ "ЛОРТА"".
24.12.2021 державний виконавець Панчишин В.Р. виніс постанову про арешт майна боржника у ВП № 66705058, якою постановлено арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
22.12.2022 ДП "ШРЗ" звернулось до Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою № 3378 про повернення виконавчого документа стягувачу.
02.01.2023 державний виконавець Панчишин В.Р. виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП № 66705058 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".
02.01.2023 державний виконавець Панчишин В.Р. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 70635524 щодо приммусового виконання постанови від 07.09.2021 ВП № 66705058 Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення виконавчого збору в сумі 143 314, 15 грн.
Вважаючи протиправною постанову від 02.01.2023 у ВП № 70635524 про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ст.1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина 1 ст.5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
За правилами ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до приписів ч.ч.1, 2, 4 ст.27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За правилами ч.6 ст.27 Закону № 1404-VIII у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
Згідно зі ст.40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до Закону № 1404-VIII Міністерством юстиції України 02.04.2012 р. прийнято наказ № 512/5, яким затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (Інструкція № 512/5).
Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону № 1404-VIII. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
З огляду на наведені норми Закону № 1404-VIII та положення Інструкції № 512/5, колегія суддів підкреслює, що згідно з ч.4 ст.27 Закону № 1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується у частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2019р. у справі 821/1109/17.
Окрім того, зазначене узгоджується з п.п.20, 22 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, відповідно до яких повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Отже, з наведеного вбачається що після повернення виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, у якому наводить суму стягнутої та залишок нестягненої суми виконавчого збору задля того, щоб відкоригувати послідуюче стягнення виконавчого збору, у разі повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. Водночас, така сума стягнення аж ніяк не впливає на розмір виконавчого збору, який після внесення змін до ст.27 Закону № 1404-VIII стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
Таким чином, у випадках передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.06.2021р. у справі № 460/2478/19.
На підставі наведених правових норм та встановлених у ході судового розгляду фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору відповідає вимогам ст.27 Закону № 1404-VIII та винесена із дотриманням передбаченого для цього строку.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов помилкового висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити.
Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі  ст.317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови  про відмову в задоволенні позову.
Керуючись   243,  250,  308,  310,  315,  317,  321,  322,  325,  329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року у справі № 260/3705/20 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Львівський державний завод "ЛОРТА" відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 18 травня 2023 року.