ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2023 року 
м. Київ
справа № 360/4628/20
адміністративне провадження № К/9901/32272/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді: Губської О.А.,  
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 640/30356/20
за адміністративним позовом ОСОБА_1    до   Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області   про   визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області   на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року
ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.          Позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому з урахуванням уточнень просив: 
1.1.          визнати протиправною бездіяльність   відповідача, яка полягає у не видачі   йому трудової книжки після припинення його повноважень і не внесенні до трудової книжки запису про звільнення; 
1.2.          зобов`язати   відповідача видати   йому трудову книжку і внести до його трудової книжки запис про звільнення, яким вказати день видачі трудової книжки;
1.3.           стягнути з   відповідача на його користь   середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки за період з 29.07.2020 по 08.12.2020 в сумі 273850,59 грн.
1.4.          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в день набрання чинності Указом Президента від 28.07.2020 № 297/2020 29.07.2020 припинились повноваження Сєвєродонецької міської ради, її виконавчого комітету, міського голови, а також інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють в органах місцевого самоврядування, в тому числі і позивача як керуючого справами виконкому міської ради.
1.5.          Позивач вважає, що припинення його повноважень відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» є підставою для внесення запису в його трудову книжку про звільнення відповідно до пункту 9 частини 1 статті 36 КЗпП України.
1.6.          Проте Сєвєродонецька міська рада у порушення вимог чинного законодавства позивачу не видала трудову книжку і не внесла до трудової книжки запис про звільнення.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
2.1.          Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року у справі № 360/4628/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
2.2.          Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в день припинення повноважень Сєвєродонецької міської ради та її посадових осіб 29.07.2020 позивач був у відпустці. Відтак, роботодавець був позбавлений можливості видати позивачеві трудову книжку у зв`язку з відсутністю останнього на роботі. Листом від 25.09.2020 № 668 відповідач повідомив позивача про можливість отримати трудову книжку у відділі кадрової роботи ВЦА м. Сєвєродонецьк. Проте, з незалежних від відповідача причин вказаний лист було повернуто відправнику без вручення адресату. Ані після припинення своїх повноважень посадової особи місцевого самоврядування, ані до цього часу позивач не звернувся до відповідача щодо отримання трудової книжки, доказів такого звернення позивачем не було надано суду.
3.1.          Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення.
3.2.          Позов задоволено частково.
3.3.          Визнано протиправною бездіяльність Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області щодо невидачі ОСОБА_1 трудової книжки після припинення його повноважень.
3.4.          Зобов`язано Сєвєродонецьку міську військово-цивільну адміністрацію Сєвєродонецького району Луганської області видати ОСОБА_1 трудову книжку.
3.5.          Стягнуто з Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу при затримці видачі трудової книжки за період з 29.07.2020 по 02.10.2020 в сумі 140032 грн 75 коп. з відрахуванням визначених законом податків і зборів.
3.6.          Задовольняючи позов частково суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до приписів статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
3.7.          При цьому суд апеляційної інстанції визнав підтвердженою бездіяльність відповідача у спірних правовідносинах, яка полягає у не видачі позивачу трудової книжки, а тому вважав за необхідне зобов`язати його видати позивачу трудову книжку.
ІІІ. Касаційне оскарження
4.          Не погоджуючись з таким рішенням суду апеляційної інстанції відповідач звернувся із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
5.          Підставою звернення з касаційною скаргою зазначено пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказано на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки в порядку статті 235 КЗпП України та пункту 4.1. Інструкції №58 з Військової цивільної адміністрації на користь посадової особи органу місцевого самоврядування, чиї повноваження припинені в силу прямої норми (статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації») у день набрання чинності Указу Президента, яким утворено військово-цивільну адміністрацію.
6.          Позивач подав відзив на касаційну скаргу, за змістом якого висловив свої доводи, якими заперечив проти висловлених у скарзі обґрунтувань щодо помилковості висновку суду апеляційної інстанції по суті вирішення спору, та просив залишити оскаржуване судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
7.          Рішенням п`ятдесят четвертої (позачергової) сесії Сєвєродонецької міської ради від 22.12.2018 № 3014 позивача затверджено на посаду керуючого справами виконкому Сєвєродонецької міської ради.
8.          Указом Президента України від 28.07.2020 № 297/2020 «Про утворення військово-цивільної адміністрації» утворено військово-цивільну адміністрацію міста Сєвєродонецьк Луганської області. Зазначений Указ набрав чинності 29.07.2020.
9.          Військово-цивільна адміністрація міста Сєвєродонецьк Луганської області як юридична особа зареєстрована 04.08.2020, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
10.          За табелем обліку робочого часу за липень 2020 року на час набрання чинності Указу Президента України від 28.07.2020 № 297/2020 позивач перебував у відпустці.
11.          05.08.2020 керівником військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області внесено запис до трудової книжки позивача про припинення повноважень посадової особи місцевого самоврядування з посиланням на ч. 1 ст. 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації».
12.          Листом від 25.09.2020 № 668 відповідач повідомив позивача про припинення повноважень посадових та службових осіб органу місцевого самоврядування та можливість отримати трудову книжку у відділі кадрової роботи ВЦА м. Сєвєродонецьк.
13.          Вказаний лист було повернуто на адресу відповідача за закінченням терміну зберігання.
14.          Згідно з відомостями довідки ВЦА міста Сєвєродонецьк Луганської області від 08.02.2021 № 4 розмір заробітної плати позивача склав: у квітні 2020 року 39233,60 грн, у травні 2020 року 46940,20 грн, разом 86173,80 грн. Сума середньоденного заробітку складає 2154,35 грн.
15.          02.10.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати йому: завірену належним чином довідку про заробітну плату за два останні повні місяці роботи на посаді; належним чином завірене рішення Сєвєродонецької міської ради про призначення його керуючим справами виконкому Сєвєродонецької міської ради; належним чином завірену копію трудової книжки (записів про трудову діяльність).
16.          Відповідач 09.10.2020 за вих.№ 596/Ж-888 надав позивачеві належним чином засвідчену копію рішення Сєвєродонецької міської ради «Про призначення ОСОБА_1  керуючим справами виконкому Сєвєродонецької міської ради». Щодо надання інших документів повідомив, що ВЦА м. Сєвєродонецьк Луганської області не укладала з ОСОБА_1 жодних трудових договорів, а отже в розумінні трудового законодавства ВЦА м. Сєвєродонецьк Луганської області не є роботодавцем ОСОБА_1 . З огляду на викладене задовольнити запит в іншій частині не вбачається можливим. 
17.          Вважаючи таку відповідь та бездіяльність відповідача протиправними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
18.          Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19.          Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
20.          У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
21.          Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
22.          Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі Закон № 2493-III) регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.
23.          Статтею 3 Закону № 2493-ІІІ визначено, що посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
24.          Згідно зі статтею 7 Закону № 2493-ІІІ правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України. Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
25.          Пунктом 3 частини першої статті 78 Закону № 280/97-ВР передбачено, що повноваження сільської, селищної, міської, районної в місті, районної, обласної ради можуть бути достроково припинені у випадках: 3) передбачених законами України «Про військово-цивільні адміністрації», «Про правовий режим воєнного стану».
26.          Статтею 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» від 03.02.2015 141-VIII (далі Закон № 141-VIII) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що військово-цивільні адміністрації населених пунктів - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження сільських, селищних, міських рад, районних у містах рад, виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад та голів та інші повноваження, визначені цим Законом.
27.          Військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Військово-цивільні адміністрації населених пунктів набувають прав та обов`язків з дня внесення запису про їх державну реєстрацію як юридичних осіб до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
28.          За частиною першою статті 3 Закону № 141-VIII військово-цивільні адміністрації утворюються у разі потреби за рішенням Президента України.
29.          У день набрання чинності актом Президента України про утворення військово-цивільної адміністрації припиняються згідно із цим Законом повноваження:
сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад, їх виконавчих органів, сільських, селищних, міських голів, інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування, - у разі утворення військово-цивільної адміністрації відповідного населеного пункту (населених пунктів).
30.          Частиною дванадцятій статті 3 Закону № 141-VIII встановлено, що повноваження військово-цивільних адміністрацій здійснюються ними в порядку, визначеному законами України для здійснення повноважень відповідних органів місцевого самоврядування, з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. 
VI. Позиція Верховного Суду
31.          Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та/або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
32.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
33.          Підставою звернення з касаційною скаргою зазначено пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
34.          Предметом оскарження у цій справі є бездіяльність відповідача щодо не видачі  трудової книжки позивачу після припинення його повноважень і не внесення до трудової книжки запису про його звільнення. 
35.          Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи питання щодо правильності застосування цими судами норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить з такого. 
36.          Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що в день набрання чинності актом Президента України про утворення військово-цивільної адміністрації населеного пункту автоматично припиняються повноваження відповідної ради, її виконавчих органів, міського голови, а також інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування.
37.          За встановлених судами попередніх інстанцій обставин повноваження посадових осіб Сєвєродонецької міської ради припинено 29.07.2020.
38.          Також суди встановили, що 04.08.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про реєстрацію Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, тому з цього дня вказана юридична особа набула правосуб`єктності та до неї перейшли повноваження Сєвєродонецької міської ради Луганської області, її виконавчих органів, міського голови, а також інших посадових та службових осіб місцевого самоврядування, які працюють у цих органах місцевого самоврядування.
39.          Отже, у спірних правовідносинах повноваження посадових осіб органу місцевого самоврядування припинені достроково в силу прямої норми Закону № 280/97-ВР пункту 3 частини першої статті 78 та пункту 3-1 частини одинадцятої статті 79 цього Закону, тому не потребують та не залежать від видання будь-яких додаткових рішень (локальних актів) про їх припинення.
40.          Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 805/4702/18 та постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 812/676/17.
41.          В постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 812/676/17 Верховний Суд зазначив, що з аналізу положень частин одинадцятої, дванадцятої статті 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» вбачається, що з моменту утворення Військово-цивільної адміністрації (державної реєстрації як юридичної особи) до останніх переходять повноваження відповідних органів місцевого самоврядування, а відтак органи місцевого самоврядування припиняють виконувати свої повноваження, закріплені в Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні».
42.          За таких обставин Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про те, що з 29.07.2020 повноваження позивача як посадової особи Сєвєродонецької міської ради припинені достроково з підстав, визначених законом, що має наслідком звільнення позивача з посади без видання будь-яких додаткових рішень (локальних актів) про припинення повноважень.
43.          Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
44.          Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (частина перша статті 48 Кодексу законів про працю України).
45.          Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (частина п`ята статті 48 Кодексу законів про працю України).
46.          Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі Інструкція № 58).
47.          Главою 4 Інструкції № 58 врегульовані питання щодо видачі трудової книжки у разі звільнення.
48.          Так, згідно з пунктом 4.1 цієї глави у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
49.          При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
50.          Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.
51.          Відповідно до пункту 4.2 глави 4 Інструкції № 58 якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.
52.          Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
53.          Відповідно до частини п`ятої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
54.          За цих обставин Верховний Суд наголошує на тому, що конструкція статті 235 КЗпП України та пункту 4.1 Інструкції № 58 як на підставу для відповідальності роботодавця вказує саме на вину власника або уповноваженого ним органу щодо затримки в видачі трудової книжки звільненому працівникові.
55.          Суди попередніх інстанцій установили, що в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем не було внесено до трудової книжки запис про звільнення позивача та не було видано трудову книжку.
56.          Також судами встановлено, що 05.08.2020 керівником військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області внесено запис до трудової книжки позивача про припинення повноважень посадової особи місцевого самоврядування, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», трудову книжку після припинення повноважень позивача, як посадової особи органу місцевого самоврядування, позивачу не було видано.
57.          Водночас 02.10.2020 позивач звертався до відповідача з заявою про видачу документів та просив видати йому: завірену належним чином довідку про заробітну плату за два останні повні місяці роботи на посаді, належним чином завірене рішення Сєвєродонецької міської ради про призначення його керуючим справами виконкому Сєвєродонецької міської ради, належним чином завірену копію трудової книжки (записів про трудову діяльність).
58.          Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та щодо вирішення питання про наявність/відсутність вини відповідача у невидачі позивачу трудової книжки Верховний Суд бере до уваги таке.
59.          Суди попередніх інстанцій установили, що в день припинення повноважень Сєвєродонецької міської ради та її посадових осіб 29.07.2020 позивач був у відпустці. 
60.          За цих обставин Верховний Суд зазначає, що роботодавець був позбавлений можливості видати позивачу трудову книжку у зв`язку з відсутністю останнього на роботі.
61.          Листом від 25.09.2020 № 668 відповідач повідомив позивача про можливість отримати трудову книжку у відділі кадрової роботи ВЦА м. Сєвєродонецьк. Проте, з незалежних від відповідача причин вказаний лист було повернуто відправнику без вручення адресату.
62.          Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що зі змісту п. 4.2. Інструкції №58 вбачається, що обов`язок роботодавця направити працівнику, який не був присутній на роботі, у день його звільнення поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки вичерпується саме надсиланням повідомлення у встановлений п. 4.2. строк, а не отриманням такого повідомлення працівником.
63.          Таким чином, Верховного Суду висновує, що відповідач виконав обов`язок щодо надіслання звільненому працівнику у день звільнення з роботи, якщо він в цей день відсутній на роботі, поштового повідомлення про необхідність отримати трудову книжку. 
64.          Водночас докази обставин, які б свідчили про те, що позивач звертався до відповідача про видачу трудової книжки і останній відмовив йому, судами не встановлено.
65.          За цих обставин Верховний Суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки, відсутні.
66.          Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у численних постановах, зокрема у постановах 28 березня 2018 року у справі №П/811/2577/15 та від 19 листопада 2020 року у справі № 640/20012/18.
67.          Крім цього, Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції правильно взяв до уваги те, що Указ Президента України від 28.07.2020 № 297/2020 «Про утворення військово-цивільної адміністрації» було опубліковано 29.07.2020. Отже, з цього дня Указ був загальнодоступним для ознайомлення, тому позивач був обізнаним про припинення своїх повноважень та міг звернутися до відповідача за отриманням трудової книжки. Проте, ані після припинення своїх повноважень посадової особи місцевого самоврядування, ані на час розгляду справи у суді позивач не звернувся до відповідача з вимогою щодо отримання трудової книжки, доказів такого звернення позивачем не було надано суду.
68.          Пересилання трудової книжки поштою відповідно до Інструкції № 58 допускається тільки за письмовою згодою працівника. Така письмова згода позивача у відповідача була відсутня.
69.          Також Верховний Суд вважає правильним критичне сприйняття судом першої інстанції посилання позивача на те, що 02.10.2020 він звертався до відповідача з заявою про видачу документів, оскільки вказаною заявою позивач просив видати йому: завірену належним чином довідку про заробітну плату за два останні повні місяці роботи на посаді, належним чином завірене рішення Сєвєродонецької міської ради про призначення його керуючим справами виконкому Сєвєродонецької міської ради, належним чином завірену копію його трудової книжки (записів про трудову діяльність). 
70.          Отже, суд першої інстанції встановив, що позивач не звертався до відповідача за отриманням трудової книжки, хоча з часу опублікування Указу Президента України від 28.07.2020 № 297/2020 був обізнаним про припинення своїх повноважень та міг звернутися до відповідача за її отриманням.
71.          Крім того, суд першої інстанції встановив, що відповідач не відмовляв позивачу у видачі трудової книжки, натомість вчинив всі залежні від нього та передбачені чинним законодавством дії для забезпечення права позивача на її отримання. Водночас лист відповідача від 09.10.2020 № 596/Ж-888 у відповідь на звернення позивача не містить відмови у видачі трудової книжки.
72.          З огляду на вказане Верховний Суд наголошує, що питання невидачі копій відповідних документів, про що повідомлено листом відповідача від 09.10.2020 № 596/Ж-888,  не є предметом цього спору.
73.          Також Верховний Суд звертає увагу на те, що трудове законодавство України побудоване на балансі прав та обов`язків як працівника, так і роботодавця. За положеннями трудового законодавства невиконання зобов`язань, як і зловживання правами, не допускається. Право працівника отримати трудову книжку в день звільнення пов`язується не лише з обов`язком роботодавця видати трудову книжку, а й з обов`язком працівника її забрати, якщо роботодавець створив всі умови для її вчасної видачі. 
74.          Аналогічний правовий висновок Верховний Суд висловив у постанові від 09.03.2021 у справі № 600/121/19. 
75.          За цих обставин Верховний Суд доходить висновку про відсутність вини відповідача у затримці видачі трудової книжки позивача, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин правил статті 235 КЗпП України та задоволення позову.
76.          Протилежні доводи суду апеляційної інстанції є необґрунтованими, оскільки спростовуються викладеними правилами чинного законодавства.
77.          Враховуючи вказане, Верховний Суд вважає правильним висновок суду першої  інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги.
78.          Отже, доводи касаційної скарги, які були підставою відкриття касаційного провадження, знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду та спростовують висновки суду апеляційної інстанції по суті справи, а тому приймаються Судом як належні.
79.          За цих обставин Верховний Суд доходить висновку про те, що суд апеляційної інстанції помилково скасував законне рішення суду першої інстанції, який дійшов правильного висновку по суті спору в цій справі.
80.          Статтею 352 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 
81.          Зважаючи на приписи статей 349, 352 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
82.          Отже, касаційна скарга підлягає задоволенню.
83.          Крім цього, у контексті оцінки решти доводів касаційних скарг щодо обґрунтованості судових рішень Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року задовольнити.
2.          Постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року в цій справі скасувати і залишити в силі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17 березня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   О. А. Губська

Судді                                                                                                М.В. Білак

                                                                                О.В. Калашнікова