СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року                                   м. Харків                        Справа № 917/615/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Слободін М.М.
за участю секретаря судового засідання – Яковенко В.С.
та за участю представників сторін: 
від позивача – Шинкаренко Н.М. (довіреність № 832 від 28.12.2022) – поза межами приміщення суду;
від відповідача – не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мельник Тамари Миколаївни (вх. № 1312 П/1)
на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.11.2022 (повний текст складено та підписано 09.11.2022), ухвалене у складі судді Дмитра Сірош,
у справі № 917/615/22
за позовом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області,
до Фізичної особи - підприємця Мельник Тамари Миколаївни, 
про стягнення безпідставно збережених коштів

ВСТАНОВИВ:

Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області звернулася з позовом до Фізичної особи-підприємця Мельник Тамари Миколаївни про стягнення 344316, 94 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 21.06.2019 до 31.05.2022.
В обґрунтування вказує, що в період з 21.06.2019 до 31.05.2022 відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату за договором не сплачував, хоча земельна ділянка використовувалась для експлуатації нежилої будівлі, що призвело до неотримання Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області доходу від орендної плати за землю, який остання отримала б у разі оформлення відповідачем згідно вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України правовстановлюючих документів на земельну ділянку.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.11.2022 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Мельник Тамари Миколаївни на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 344316, 94 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 21.06.2019 до 31.05.2022  за користування земельною ділянкою площею 1027 кв. м, кадастровий номер 5310436100:07:001:0373 та 2481, 00 грн витрат зі сплати судового збору.
Не погодившись з рішенням, ухваленим Господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Фізична особа - підприємця Мельник Тамара Миколаївна, яка просить:
- скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 09.11.2022 у справі № 917/615/22 повністю та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі;
- стягнути судові витрати з Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області зі сплати судового збору у розмірі 3721, 50 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000, 00 грн.
Також, апелянт заявляє клопотання про дослідження доказів долучених до відзиву на позов від 31.10.2022. 
В обґрунтування зазначає, що рішення Господарського суду Полтавської області від 09.11.2022 у справі № 917/615/22 винесене із неправильним застосовуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про поновлення строку на подання відзиву та не враховано відзив при вирішенні справи. В зазначеному відзиві було вказано, що саме позивачем штучно створюються перешкоди при оформленні права користування земельною ділянкою. Крім того, надано докази сплати орендної плати у розмірі встановленому законом. Також, зазначено, про необхідність застосування понижуючого коефіцієнту до нормативно грошової оцінки при розрахунку безпідставно збережених коштів.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2022 у справі № 917/615/22 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя – Шутенко І.А., суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.12.2022 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мельник Тамари Миколаївни (вх. № 1312 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.11.2022 у справі № 917/615/22 залишено без руху. Встановлено Фізичній особі - підприємцю Мельник Тамарі Миколаївні десятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали на усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків, а саме: надати до Східного апеляційного господарського суду докази доплати судового збору у розмірі 4025, 63 грн
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12.12.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (вх. № 1312 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.11.2022 у справі № 917/615/22. Встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії іншим учасникам справи.
14.12.2022 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи № 917/615/22.
23.12.2022 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Полтавської області від 09.11.2022 у справі № 917/615/22 залишити без змін.
06.03.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій остання просила враховувати доводи викладені у відповіді на відзив при розгляді апеляційної скарги.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.04.2023 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мельник Тамари Миколаївни (вх. № 1312 П/1) на рішення Господарського суду Полтавської області від 09.11.2022 у справі № 917/615/22 призначено до розгляду на 16.05.2023 о 12:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань № 132.
          10.04.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.04.2023 задоволено клопотання Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Судове засідання у справі № 917/615/22 призначене на 16.05.2023 о 12:30 год., ухвалено  провести за участю представника Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Шинкаренко Н.М., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EаsyCon», з використанням власних технічних засобів. 
15.05.2023 на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника Фізичної особи - підприємця Мельник Тамари Миколаївни надійшла заява, в якій останній зазначив, що підтримує апеляційну скаргу у повному обсязі та просить її задовольнити. Водночас, у зв`язку з військовим станом у країні, зважаючи на постійні повітряні тривоги, бомбардування, апелянт та представник не можуть прибути у судове засідання та просять на підставі п. 5 рекомендацій РСУ, зняти справу з розгляду та відкласти її розгляд на інший день.
Присутня у судовому засіданні (поза межами приміщення суду) представник позивача заперечувала проти задоволення заяви позивача про зняття з розгляду справи та відкладення її розгляду, зазначила про можливість слухати справу за відсутності апелянта та її представника. Проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити та залишити без змін рішення Господарського суду Полтавської області від 09.11.2022 у справі № 917/615/22, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Розглянувши заяву представника апелянта, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 11 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про час, дату і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини будуть визнані судом поважними.
Водночас, колегія суддів звертає увагу апелянта на необхідність розгляду апеляційної скарги впродовж розумних строків в контексті встановлених п. 1 статті 6 ратифікованої Україною Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантій, приписами п. 10 ч. 3 статті 2 та ч. 2 статті 114 ГПК України, якими встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства. 
У зв`язку з чим, відкладення судового засідання з розгляду апеляційної скарги до припинення на території України воєнного стану є неможливим, як і зняття справи з розгляду.
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що учасники справи мають право звернутись до суду із заявами про розгляд справи без їх участі, а свої доводи і вимоги щодо апеляційної скарги викласти письмово.
Крім того, згідно з ч. 1 статті 197 ГПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
З урахуванням вищенаведеного, враховуючи, що апелянт був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про одержання 07.04.2023, беручи до уваги, що останній не звертався до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, приймаючи до увагу сформовану позицію апелянта викладену як у апеляційній скарзі, так і у відповіді на відзив, колегія суддів дійшли висновку про відмову у задоволенні заяви представника апелянта про відкладення розгляду апеляційний скарги та зняття справи з розгляду.
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника апелянта, у зв`язку з чим переходить до її розгляду по суті.

У відповідності до статті 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як встановлено судом, 24.12.2010 Кременчуцька міська рада Полтавської області (орендодавець) та Фізична особа - підприємець Мельник Тамара Миколаївна (орендар) уклали договір оренди земельної ділянки загальною площею 1027 кв. м (кадастровий номер 5310436100:07:001:0373) для експлуатації та обслуговування стаціонарних малих архітектурних форм - комплексу торгівельних павільйонів для реалізації промислових товарів по вулиці Вадима Бойка, 77 в м. Кременчуці строком на 5 років (а.с. 6-8).
28.12.2010 між орендодавцем та орендарем складено та підписано акт приймання – передачі об`єкта оренди - земельної ділянки по вулиці Вадима Бойка, 77 в м. Кременчуці, відповідно до умов якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку (кадастровий номер 5310436100:07:001:0373) загальною площею 1027 кв.м., для експлуатації та обслуговування стаціонарних малих архітектурних форм - комплексу торгівельних павільйонів для реалізації промислових товарів по вул. Вадима Бойка, 77 в м. Кременчуці з 01.01.2010 строком на 5 років (а.с. 12).
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.06.2022 № 302695357 убачається, що 01.04.2017 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія ПТ номер 14212047711, виданий 29.03.2012 за Мельник Тамарою Миколаївною зареєстровано право власності на комплекс торгівельних павільйонів загальною площею 579,3 кв. м за адресою: вул. Бойка Вадима 7 в м. Кременчуці (а.с. 19-29).
Матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем в період з 21.06.2019 до 31.05.2022 права користування земельною ділянкою загальною площею 1027 кв. м, кадастровий № 5310436100:07:001:0373, зокрема, укладення договору оренди вказаної земельної ділянки з Кременчуцькою міською радою.
Відсутність договору оренди землі позбавляє міську раду, як орендодавця, права отримувати від цієї земельної ділянки дохід у розмірі орендної плати, зазначене стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.
Як зазначено вище, рішенням Господарського суду Полтавської області від 09.11.2022 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Мельник Тамари Миколаївни на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області 344316, 94 грн безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 21.06.2019 до 31.05.2022  за користування земельною ділянкою площею 1027 кв. м, кадастровий номер 5310436100:07:001:0373 та 2481, 00 грн витрат зі сплати судового збору.
Мотивуючи зазначене рішення суд першої інстанції виходив з того, що саме на землекористувача покладається обов`язок вчинення певних дій, спрямованих на оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Невиконання вказаного обов`язку є підставою для стягнення з землекористувача збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаної орендної плати за землю), завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Однак, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшила свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). Доказів протилежного відповідачем не надано, оскільки остання не скористалась своїм правом на захист та відзиву на позов не надала, хоча була обізнана про розгляд справи.

При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень статті 269 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.
Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів зазначає таке.
У відповідності до ч. 1 статті 12 ГПК України, господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного).
Згідно з п. 1, 2 ч. 5 статті 12 ГПК України, малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму. Малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами ч. 1 статті 247 ГПК України, господарський суд розглядає малозначні справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 2 статті 247 ГПК України, у спрощеному порядку може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
З аналізу вищезазначених норм убачається, що в порядку спрощеного провадження підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку критерієм для такого розгляду є саме ціна позову, а в інших випадках (крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 статті 247 ГПК України) суд за клопотанням сторони може визнати справу малозначною і відповідно призначити її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
У відповідності до ч. 8 статті 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з ч. 1 статті 251 ГПК України  відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
З матеріалів справи убачається, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 29.06.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами. Запропоновано відповідачеві: протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.
У відповідності до акту від 20.07.2022, у зв`язку з відсутністю коштів на придбання поштових марок, Господарський суд Полтавської області з 15.06.2022 тимчасово припинив відправку поштової кореспонденції у паперовому вигляді.
Згідно штампу на зворотній стороні оригіналу ухвали від 29.06.2022, копії її було направлено учасникам справи 05.10.2022.
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копія ухвали суду була направлена на юридичну адресу відповідача, проте повернулась до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою, 13.10.2022».
Згідно з ч. 6 статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Тобто, враховуючи приписи статті 242 ГПК України, саме з 13.10.2022 повинен рахуватись строк на подання відзиву.
Таким чином, строк закінчився 28.10.2022.
20.10.2022 на адресу Господарського суду Полтавської області надійшла заява представника Фізичної особи - підприємця Мельник Тамари Миколаївни про ознайомлення з матеріалами справи.
21.10.2022 представник Фізичної особи - підприємця Мельник Тамари Миколаївни ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується відміткою на заяві.
31.10.2022 Фізичною особою - підприємцем Мельник Тамарою Миколаївною направлено на адресу Господарського суду Полтавської області відзив на позов, який отримано судом 07.11.2022, в якому остання просила:
- поновити строк для подання відзиву на позовну заяву;
- у задоволенні позову відмовити повністю;
- стягнути на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 20000, 00 грн.
Отже, строк подання відзиву попущено на 2 дні.
Водночас, при ухваленні рішення судом першої інстанції зазначено, що відповідач не скористалась своїм правом на захист та відзиву на позов не надала, хоча була обізнана про розгляд справи. 
Клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву розглянуто не було, сам відзив не приєднано до матеріалів справи, як і не залишено без розгляду.
Колегія суддів зауважує, що у відповідності до статті 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Тобто, можливість поновлення процесуального строку законодавець пов`язує з наявністю відповідної заяви учасника справи з належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку та поданням відповідних доказів.
В обґрунтування причин пропуску строку відповідач вказала, що про відкриття провадження у справі їй стало відомо, після ознайомлення з матеріалами справи її адвоката Лазоренка Р.В. лише 21.10.2022. Ухвалу суду про відкриття провадження, остання не отримувала. Тому, відзив на позов направляється протягом 15 днів (на 10 день) після ознайомлення з матеріалами справи.
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992).
У відповідності до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану зазначено, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану.
Враховуючи викладене, колегія суддів констатує, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуально права та не вирішено клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, і як наслідок сам відзив не приєднано до матеріалів справи.

Щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів зазначає таке.
Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 статті 14 ПК України.
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 статті 14 ПК України).
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».
Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (пп. 14.1.72 п. 14.1 статті 14 ПК України).
Відповідно до ч. 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
При цьому згідно з ч. 1 статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до ч. 1, 2 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
У відповідності до ч. 1 статті 93, 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (ч. 1 статті 96 цього Кодексу).
Таким чином, за змістом вказаних положень, виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи ч. 2 статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 статті 1212 ЦК України (зазначені правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі № 913/169/18).
Згідно з ч. 1-4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у ч. 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.
Про необхідність застосування статті 79-1 ЗК України та положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» при розгляді позову про стягнення безпідставно збережених коштів у виді недоотриманої орендної плати неодноразово зазначалося Верховним Судом, зокрема, у постановах від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18, у яких міститься висновок про те, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладення правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є земельна ділянка, за фактичне користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові.
Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п. 288.5.1 статті 288 ПК України (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17).
Відповідно до ч. 2 статті 20 та ч. 3 статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із статтями 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований необхідно, насамперед, з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18.
Позивачем та матеріалами справи доведено, а судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці.
Водночас, відповідачем не доведено, що у неї відсутній обов`язок укласти з міською радою відповідний договір оренди  вказаної  земельної ділянки. 
Доводи відповідача про те, що саме позивачем створюються штучні перешкоди при оформленні права користування земельною ділянкою, колегія суддів оцінює критично, оскільки навіть у разі неналежного виконання своїх обов`язків з боку Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, позивач не звільняється від обов`язку сплачувати кошти за користування спірною земельною ділянкою. 
Відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою у Фізичної особи - підприємця Мельник Тамари Миколаївни не може бути визнане як її самовільне використання, однак не надає права на її безплатне використання.
Таким чином, відмова у задоволенні позовних вимог з урахуванням поведінки міської ради під час укладання договору, не відповідає нормам матеріального права, а також практиці застосування судами статей 1212-1214 ЦК України.
Аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що остання сплачувала орендну плату, однак за іншою земельною ділянкою у більшому розмірі, адже, з наданих платіжних доручень неможливо встановити за яку земельну ділянку здійснювався платіж та на якій правовій підставі.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що Фізична особа - підприємець Мельник Тамара Миколаївна користувалася спірною земельною ділянкою у заявлений до стягнення період без достатніх правових підстав. У цьому випадку до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди (іншого речового права) щодо земельної ділянки, на якій розташовано цей об`єкт, відносини з фактичного користування нею без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Поряд із цим, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, зокрема, викладеної у постановах від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 11.06.2019 у справі № 922/551/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, для вирішення спору про стягнення безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за земельну ділянку, необхідно з`ясувати, зокрема, чи є земельна ділянка об`єктом цивільних прав, а також установити обґрунтованість порядку та підстав нарахування орендної плати за користування земельною ділянкою.
У постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 922/748/19 викладено висновок щодо необхідності перевірки судом обґрунтованості розрахунку позовних вимог, заявлених позивачем саме як безпідставно збережені грошові кошти в розмірі орендної плати за користування відповідачем сформованою земельною ділянкою.
Відповідно до Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №0-7253/0/91/22 від 04.02.2022 нормативно грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером 5310436100:07:01:0373 становить 2536340, 82 грн. 
У заявлений до стягнення період спірна земельна ділянка була сформована як об`єкт цивільних прав у розумінні ст. 79-1 ЗК України, а матеріалами справи підтверджується факт розташування об`єкта  нерухомого майна, належного відповідачеві на праві власності, саме на цій земельній ділянці.
Дослідивши розрахунок позовних вимог, колегією суддів встановлено, що позивачем розраховано безпідставно збережені кошти за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки за нормативною грошовою оцінкою, яка наведена у Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №0-7253/0/91/22 від 04.02.2022.
При розрахунку заявлених вимог позивачем взято коефіцієнт до нормативної грошової оцінки 5 %.
Разом із цим, колегія суддів погоджується із доводами відповідача, які були надані до суду першої інстанції у відзиві на позовну заяву про те, що позивачем у своєму розрахунку не застосовано понижуючого коефіцієнту до нормативної грошової оцінки згідно рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.02.2016 «Про внесення змін до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 29.05.2012 «Про розгляд протесту прокурора м. Кременчука від 23.01.2012 № 94-908 вих12 на рішення Кременчуцької міської ради від 24.11.2009 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Кременчука Полтавської області», який становить 0,6.
Відповідно до зазначеного рішення, у період з 01.01.2016  нормативна грошова оцінка земель діє у розмірі 60 % від затвердженої нормативної грошової оцінки.
Дане рішення органу місцевого самоврядування є чинним, а отже обов`язковим в  частині  застосування понижуючого коефіцієнту 0,6 при здійсненні розрахунку і визначенні суми безпідставно збережених коштів.
Здійснивши власний перерахунок заявлених до стягнення коштів, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що обґрунтовано заявленими до стягнення є безпідставно збережені кошти за період безоплатного користування земельною ділянкою з 21.06.2019 по 31.05.2022 в сумі 206590,15 грн, а саме:
- 36765, 88 грн за 2019 рік;
- 69172, 93 грн за 2020 рік;
- 69172, 93 грн за 2021 рік;
- 31478,42 грн за 2022 рік.
На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережені кошти у розмірі 206590, 15 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли свої підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та є підставою для його скасування. 
Відповідно до ч. 1, 2 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, не надав належної оцінки відзиву на позов, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке відповідно до статті 277 ГПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за позовом та апеляційною скаргою покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову та часткове задоволення апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
За змістом ч. 1 статті 273 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Відповідно до положень п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану продовжувався, за останніми змінами відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01.05.2023 № 254/2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 строком на 90 діб.
Відповідно до Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи статті 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, у тому числі в м. Харкові, а також особливого (дистанційного) режиму роботи Східного апеляційного господарського суду, обмеження доступу та відвідування працівниками та суддями будівлі Східного апеляційного господарського суду з міркувань безпеки, розгляд даної апеляційної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень ГПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мельник Тамари Миколаївни (вх. № 1312 П/1) задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 09.11.2022 у справі № 917/615/22 скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи - підприємця Мельник Тамари Миколаївни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (пл. Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 24388300) безпідставно збережені кошти у розмірі 206590, 15 грн та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3098, 85 грн.

Стягнути з Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (пл. Перемоги, 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, код ЄДРПОУ 24388300) на користь Фізичної особи - підприємця Мельник Тамари Миколаївни ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4648, 28 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені    статтями 286-289 ГПК України.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 16.05.2023 проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено та підписано 25.05.2023.

Головуючий суддя                                                                    І.А. Шутенко

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           М.М. Слободін