ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року	Львів	Справа № 300/4846/22 пров. № А/857/1711/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Кузьмича С.М. та Матковської З.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;
від третьої особи -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2023р. в адміністративній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови щодо накладення повторного штрафу за невиконання рішення суду (суддя суду І інстанції: Скільський І.І.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14 год. 46 хв. 04.01.2023р. м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 05.01.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

28.11.2022р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач Головне управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень /ВПВР/ Управління забезпечення примусового виконання рішень /УЗПВР/ в Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління /ПЗМУ/ Міністерства юстиції /МЮ/ (м.Івано-Франківськ) Іваночка В.Ю. щодо винесення постанови ВП № 68820039 від 14.11.2022р. про накладення штрафу; скасувати постанову головного державного виконавця ВПВР УЗПВР в Івано-Франківської області ПЗМУ МЮ (м.Івано-Франківськ) Іваночка В.Ю. ВП № 68820039 від 14.11.2022р. про накладення на позивача штрафу в розмірі 10200 грн. (а.с.1-4).

          Відповідно до ухвали суду від 19.12.2022р. залучено до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 (а.с.31-33).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2023р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.89-99).

          Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив позивач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.104-107).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що пенсійним органом виконано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021р. у справі № 300/3646/21: проведено 22.02.2022р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виплату пенсії здійснено з 01.03.2021р. в фіксованому розмірі 15228 грн. 38 коп.; після перерахунку розмір пенсії склав 7695 грн. 59 коп., при цьому позивачем проведено доплату до попереднього розміру пенсії.
Водночас, цим рішенням суду не було зобов`язано пенсійний орган проводити перерахунок пенсії з 01.12.2019р., з урахуванням складових грошового забезпечення, визначених у довідці МВС України № 22/6-1277 від 19.03.2021р.
Приймаючи рішення по справі, суд не встановив факту проведення перерахунку пенсії третьої особи на виконання рішення суду, через що накладення спірного штрафу є безпідставним.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено під час судового розгляду, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.02.2019р. у справі № 300/76/19 визнано неправомірними дії ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 90 % до 70 %; зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. провести новий перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи із основного розміру 90 % грошового забезпечення, і виплатити недотриману різницю, починаючи з 01.01.2018р. (набрало законної сили 02.05.2019р.).
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2019р. апеляційну скаргу ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. на вказане рішення суду повернуто скаржнику.

Відповідно до рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021р. у справі № 300/1761/21 визнано протиправною відмову ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019р. на підставі довідки МВС України № 22/6-1277у від 19.03.2021р. про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року; зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2019р. на підставі довідки МВС України № 22/6-1277у від 19.03.2021р. про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року, з урахуванням проведених платежів (набрало законної сили 25.06.2021р.).

Згідно рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021р. у справі № 300/3646/21 визнано протиправними дії ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 90 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення при проведенні з 01.12.2019р. перерахунку основного розміру його пенсії; зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. здійснити з 01.12.2019р. перерахунок та виплату (із врахуванням раніше виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 із застосуванням 90 % відповідних сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, для осіб, які втратили працездатність (набрало законної сили 08.02.2022р.).

22.03.2022р. судом видано виконавчий лист № 300/3646/21 від 22.03.2022р. (а.с.59).
На підставі цього виконавчого листа державним виконавцем ВПВР УЗПВР в Івано-Франківської області ПЗМУ МЮ (м.Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68820039 від 19.04.2022р. (а.с.61).
Також 19.04.2022р. відповідачем винесено постанови про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.63, 65).

Згідно листа № 0900-0902-5/14290 від 04.05.2022р. ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. повідомило орган державної виконавчої служби про виконання рішення суду. Зокрема, станом на 22.02.2022р. на виконання рішення суду в справі № 300/3646/21 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та з 01.03.2022р. здійснено виплату пенсії в перерахованому розмірі. 
При цьому, боржник поінформував державного виконавця про те, що рішенням суду в справі № 300/3646/21 не було зобов`язано здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.12.2019р. з урахуванням складових грошового забезпечення, визначених у довідці МВС України № 22/6-1277у від 19.03.2021р.; такий перерахунок був здійснений на підставі попередньої довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківської обл. (а.с.8-15).

Водночас, на адресу відповідача ВПВР УЗПВР в Івано-Франківської області ПЗМУ МЮ (м.Івано-Франківськ) надійшла заяву стягувача ОСОБА_1 про те, що рішення суду в справі № 300/3646/21 зі сторони пенсійного органу фактично не виконано (а.с.70 і на звороті).

Із врахуванням викладеного, державним виконавцем 20.05.2022р. в рамках виконавчого провадження ВП № 68820039 винесено постанову про накладення штрафу, згідно якої за невиконання боржником рішення суду на ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. на підставі ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф у розмірі 5100 грн. (а.с.72).
Наведена постанова оскаржена ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. в судовому порядку.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.07.2022р. у справі № 300/2265/22 в задоволенні позову ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу від 20.05.2022р. відмовлено (набрало законної сили 27.09.2022р.) (а.с.75-79, 80).

31.10.2022р. державним виконавцем винесено та направлено боржнику вимогу про виконання рішення суду в справі № 300/3464/21 у повному обсязі та представлення підтверджуючих документів (а.с.81).

У відповідь ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. скерувало на адресу ВПВР УЗПВР в Івано-Франківської області ПЗМУ МЮ (м.Івано-Франківськ) лист (номер нечитабельний) від 07.11.2022р., яким повідомлено про виконання рішення суду та представлено розпорядження про проведений перерахунок пенсії, яке вже долучалось до попереднього листа позивача № 0900-0902-5/14290 від 04.05.2022р. (а.с.82-83).

Таким чином, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021р. у справі № 300/3646/21 проведено 22.02.2022р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 та з 01.03.2022р. здійснено виплату пенсії в перерахованому розмірі. 
При цьому, такий перерахунок здійснений із врахуванням довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківської обл., а не із урахуванням складових грошового забезпечення, визначених у довідці МВС України № 22/6-1277у від 19.03.2021р.

На підставі викладеного, державним виконавцем 14.11.2022р. винесено постанову про накладення штрафу, згідно якої за невиконання боржником рішення суду на ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. на підставі ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф в розмірі 10200 грн.
Накладення спірного штрафу останній обґрунтовував тим, що станом на 14.11.2022р. судове рішення фактично боржником не виконано; попередня постанова державного виконавця про накладення штрафу визнана судом правомірною (а.с.6-7, 85).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. не представлено належних доказів на підтвердження повного виконання рішення суду від 19.10.2021р. в справі № 300/3646/21. 
Також відповідачем не підтверджено вжиття заходів для належного виконання судового рішення після винесення постанови державного виконавця про накладення на боржника штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду, отримання вимоги державного виконавця від 31.10.2022р.
Водночас, судом не встановлено існування поважних причин, які б унеможливлювали виконання боржником рішення суду в повному обсязі.
Звідси, рішення суду від 19.10.2021р. у справі № 300/3646/21 відповідачем не виконано в повному обсязі; доказів поважності причин невиконання рішення суду, а також доказів вжиття належних заходів на вимогу державного виконавця для виконання рішення суду не здобуто.
За таких обставин постанова про накладення штрафу в розмірі 10200 грн. відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

          Ключовим питанням під час вирішення розглядуваного спору є з`ясування поважності причин невиконання боржником судового рішення, від чого безпосередньо залежить правомірність накладення на позивача спірного штрафу.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» та КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно приписів ст.129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України № 1404-VIII від 02.06.2016р. «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.1 ст.5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 1 ст.18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п.п.1, 16 ч.2 ст.18 згаданого Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.63 вказаного Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Статтею 75 зазначеного Закону установлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (ч.4 ст.19 згаданого Закону).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.
У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано і таке невиконання сталося без поважних на те причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього.
Визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Згідно усталеної судової практики поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Обґрунтовуючи поважність причин невиконання рішення суду, позивач наголошує на тому, що на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021р. у справі № 300/3646/21 проведено 22.02.2022р. перерахунок пенсії ОСОБА_1 та з 01.03.2022р. здійснено виплату пенсії в перерахованому розмірі. 
Зокрема, виплату пенсії здійснено з 01.03.2021р. в фіксованому розмірі 15228 грн. 38 коп.; після перерахунку розмір пенсії склав 7695 грн. 59 коп., при цьому позивачем проведено доплату до попереднього розміру пенсії.
Водночас, такий перерахунок проведено із врахуванням довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківської обл., а не із урахуванням складових грошового забезпечення, визначених у довідці МВС України № 22/6-1277у від 19.03.2021р.

В межах розгляду адміністративної справи № 300/2265/22, предметом якої було оскарження постанови державного виконавця від 20.05.2022р. про накладення штрафу в розмірі 5100 грн., встановлено, що рішення суду про зобов`язання ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. здійснити з 01.12.2019р. перерахунок та виплату (із врахуванням раніше виплачених сум) пенсії ОСОБА_1 із застосуванням 90 % відповідних сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, для осіб, які втратили працездатність, виконано в частині перерахунку та виплати пенсії з 01.03.2022р., а не з 01.12.2019р. згідно резолютивної частини рішення суду від 19.10.2021р. в справі № 300/3646/21.
Також перерахунок пенсії ОСОБА_1 здійснений позивачем на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківської обл., яка була видана на виконання постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р., та на підставі якої вже було здійснено перерахунок пенсії за пенсійною справою № 007907 у квітні 2018 року.
Водночас, будь-яких доказів проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019р. суду не представлено.
Предметом спору в адміністративній справі № 300/3646/21 було безпідставне зменшення ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. процентної складової грошового забезпечення з 90 % до 70 % при проведенні перерахунку пенсії за вислугу років з 01.12.2019р. на підставі оновленої довідки МВС України № 22/6-1277у від 19.03.2021р. про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року.
Звідси, суд у справі № 300/2265/22 дійшов висновку про те, що ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. не виконало у повному обсязі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021р. у справі № 300/3646/21, у зв`язку з чим постанова ВП № 68820039 від 20.05.2022р. про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. є правомірною.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, рішенням суду в справі № 300/2265/22 встановлено факт невиконання зі сторони ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. у повному обсязі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021р. у справі № 300/3646/21.

Будь-яких інших доказів, які б вказували на подальше виконання рішення суду в справі № 300/3646/21 в повному обсязі, судом не здобуто.

За таких умов у державного виконавця були наявними правові підстави для повторного накладення на боржника ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. штрафу за невиконання рішення суду.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів виходить з того, що предметом спору в справі № 300/3646/21 було безпідставне зменшення ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. процентної складової грошового забезпечення з 90 до 70 відсотків при проведенні перерахунку з 01.12.2019р. пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки МВС України № 22/6-1277у від 19.03.2021р. про розмір грошового забезпечення станом на листопад 2019 року, а не складових грошового забезпечення, визначених у довідці Ліквідаційної комісії УМВС України в Івано-Франківської обл., що видана на виконання постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р.
Водночас, позивачем не надано під час судового розгляду належних доказів, які б вказували на повне виконання рішення суду в справі № 300/3646/21, зокрема, із врахуванням результатів судового оскарження попередньої постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду.
Також суду не представлено доказів об`єктивної неможливості виконання судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до однозначного висновку про те, що позивач не вчинив всі залежні від нього дії для забезпечення належного перерахунку та виплати перерахованої суми пенсії ОСОБА_1 на виконання рішення суду.

Отже, рішення Івано-Франківського адміністративного суду від 19.10.2021р. у справі № 300/3646/21 зі сторони ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. не виконано в повному обсязі, через що постанова ВП № 68820039 від 14.11.2022р. про накладення штрафу в розмірі 10200 грн. ґрунтується на вимогах закону.
Невиконання судового рішення відбулось із залежних від позивача причин, які не можна вважати поважними у розумінні ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», що не виключає можливості накладення штрафу на боржника.
За таких умов колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про повторне накладення штрафу за невиконання рішення суду є обґрунтованою і такою, що не підлягає скасуванню.

Згідно зі ст.6 КАС України та ст.17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19.03.1997р. у справі «Горнсбі проти Греції», п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-V).
Так, у п.53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26.04.2005р., і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19.02.2009р.).
Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.
Таким чином, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.
Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.
У силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.
В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги відшкодуванню на користь ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. не підлягають.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.01.2023р. в адміністративній справі № 300/4846/22 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	З. М. Матковська 	
Дата складання повного тексту судового рішення: 21.04.2023р.