Постанова
Іменем України 
11 травня 2023 року
м. Київ
справа № 756/16276/20
провадження № 51-3849 км 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
потерпілого                                       ОСОБА_6 ,
засудженого                                     ОСОБА_7 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року у кримінальному провадженні № 12020100050005604 за обвинуваченням
 
ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лебедівка Київської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 07 лютого 2020 року за ч. 2 ст. 263 КК України штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.), вирок виконано,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок районного суду - без зміни.
 
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він 13 листопада 2020 року, приблизно о 22:37 год., поряд із зупинкою громадського транспорту по вул. Вишгородській, 26/2 у м. Києві, умисно, з метою власного збагачення, підбіг до ОСОБА_6 та, погрожуючи йому застосуванням сокири, почав вимагати гроші. Потерпілий, сприймаючи погрози як реальні, усвідомлюючи небезпеку для свого життя та здоров`я, віддав обвинуваченому кошти в сумі 1275 грн.
 
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд справи в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд при перегляді вироку суду першої інстанції не дав належну оцінку всім даним про особу винного, не навів мотивів на спростування доводів прокурора про м`якість призначеного засудженому покарання внаслідок безпідставного застосування до нього звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України. Також вказує на недотримання судом вимог ч. 2 ст. 439 КПК України, оскільки апеляційний суд не виконав вказівок суду касаційної інстанції, який зазначив, що таке звільнення засудженого від відбування покарання є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Прокурор у суді касаційної інстанції підтримала скаргу, просила її задовольнити, скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляду суді апеляційної інстанції.
Потерпілий у судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги та вважав, що призначене винному покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України є достатнім для виправлення засудженого.
Засуджений заперечував проти задоволення скарги та просив залишити судові рішення без зміни.
 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. 
 
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
 
Мотиви суду
 
Доводи прокурора зводяться до твердження про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання внаслідок застосування до нього положень ст. 75 КК України.
 
З цими доводами Суд не погоджується з огляду на таке.
 
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. 
 
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
 
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. 
 
Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.  
 
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
 
Повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках, а також щодо вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
 
Виправлення, як мета покарання, це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.
 
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. 
 
Матеріали провадження свідчать, що на виконання вказівок суду касаційної інстанції апеляційний суд належним чином проаналізував усі обставини справи та дані про особу винного і зазначив, що на момент апеляційного розгляду були встановлені додаткові обставини, які істотно впливають на процес призначення покарання.
 
Так, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно, офіційно працевлаштований, щиро розкаявся та відшкодував потерпілому завдану шкоду, що суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання. Обставиною, яка обтяжує покарання, є рецидив злочинів. Також апеляційний суд урахував наявність на утриманні ОСОБА_7 двох неповнолітніх дітей, 2015 та 2022 року народження, останній з яких народився вже після винесення постанови судом касаційної інстанції від 02 листопада 2021 року. Тобто, зазначена обставина не була предметом дослідження під час судового розгляду в суді касаційної інстанції і не враховувалася при прийнятті рішення цим судом. Наведене у сукупності з іншими обставинами, які характеризують особу винного, а також із урахуванням думки потерпілого про залишення ОСОБА_7 на волі, дало апеляційному суду підстави стверджувати про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.
 
Колегія суддів звертає увагу на те, що потерпілий під час касаційного розгляду заперечував проти позбавлення ОСОБА_7 волі, підтвердив факт відшкодування йому засудженим завданих збитків, відсутність жодних претензій, а також пояснив, що проживає неподалік від засудженого та може охарактеризувати останнього як дбайливого батька, який опікується двома малолітніми дітьми. Крім того, засуджений з багатодітної сім`ї та допомагає матеріально своїм братам і сестрам. Позиція потерпілого не є вирішальною при призначенні покарання, але заслуговує на увагу.
 
За правилами ст. 75 КК, якщо при призначенні покарання у  позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
 
Ця норма надає суду можливість прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, коли дані про особу засудженого, з урахуванням обставин справи та тяжкості вчиненого злочину, дають достатні підстави дійти висновку про те, що виправлення цієї особи можливе без реального відбування призначеного покарання.
 
Слід також зазначити, що з моменту вчинення злочину та на момент касаційного розгляду минув установлений судом іспитовий строк. У суду відсутня інформація про недотримання засудженим ОСОБА_7 протягом цього терміну умов звільнення від кримінальної відповідальності з випробуванням, що свідчить про те, що мета покарання - виправлення винного - досягнута.
 
З огляду на наведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного суду про можливість застосування до призначеного ОСОБА_7 покарання положень ст. 75 КК України тавважає, що саме таке покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
 
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити судове рішення без зміни.

 
З цих підстав суд ухвалив:

 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                   ОСОБА_2                                         ОСОБА_3