ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 червня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/5820/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року (суддя Духневич О.С.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Пенсійного фонду України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Пенсійного фонду України, в якому просила:
- визнати таким, що не відповідає Конституції України та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо перепризначення (переведення) і виплати позивачу пенсії по інвалідності з 05.02.2008 та щодо перепризначення (переведення) і виплати позивачу з липня 2022 року пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити позивачу виплату соціальної пенсії з 05.02.2008 у відповідному розмірі;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити позивачу різницю між призначеною та фактично виплаченою пенсією, починаючи з липня 2022 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року в задоволенні позовної заяви відмовлено.
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з грудня 1995 позивач мала статус інваліда з дитинства та отримувала соціальну пенсію, а приблизно з квітня 2002 їй було встановлено інвалідність ІІ групи і вона отримувала соціальну пенсію на підставі абзацу 4 частини 1 статті 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення», розмір пенсії згідно абзацу 2 пункту «в» частини 1 статті 94 цього закону визначається в розмірі 100 відсотків розміру мінімальної пенсії за віком. У зв`язку із прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» її було переведено з соціальної пенсії на пенсію по інвалідності. Вказує, що з липня 2022 року розмір пенсії за віком склав 2300,00 грн., що значно менший, ніж прожитковий мінімум встановлений в Україні, тобто цей вид пенсії не відповідає принципу соціального забезпечення, який гарантований Конституцією України. Позивач зверталася до відповідача із заявою щодо переведення її на соціальну пенсію, у відповідності до абзацу «г» частини 1 статті 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак отримала відмову. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Зазначає, що пенсія позивачу розрахована та виплачується у відповідності до норм чинного законодавства та вказує, що з лютого 2001 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримувала соціальну пенсію по інвалідності, як інвалід з дитинства 16 років, відповідно до статей 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення». На підставі заяви позивача з 05.02.2008 її було переведено із соціальної пенсії на пенсію по інвалідності, відповідно до статей 32 та 33 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Після набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», у відповідача відсутні правові підстави для здійснення перерахунку пенсії відповідно до статей 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Представником позивача подано до суду апеляційної інстанції заперечення щодо відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Відповідно до яких зазначено, що підставою для призначення скаржнику пенсії по інвалідності було використано документ, який на думку позивача не відповідає вимогам заповнення та такий, з якого неможливо визначити волевиявлення заявника, що призвело до триваючого правопорушення. 
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 з 28.02.2001 отримувала соціальну пенсію як інвалід ІІ групи з дитинства, який став інвалідом до 16 років згідно із статтями 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується наявним в матеріалах справи розпорядженням № 125967 від 05.04.2001.
05.02.2008 позивач звернулася до відповідача із заявою щодо переведення з одного виду пенсії на інший, на підставі якої їй було призначено пенсію по інвалідності, як особі з інвалідністю ІІ групи, у відповідності до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до довідки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 632708 від 18.07.2022 позивачу з 06.07.2022 встановлено І групу інвалідності.
У зв`язку із зміною групи інвалідності відповідачем 21.07.2022 проведено перерахунок пенсії позивача. 
19.08.2022 позивач звернулася до відповідача із запитом про надання інформації щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання соціальної пенсії в розмірі 200% від мінімального розміру пенсії за віком, у відповідь на який відповідач листом від 25.08.2022 № 0800-0209-8/34958 повідомив про те, що станом на 06.07.2022 позивач отримує пенсію як інвалід І групи, у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Посилаючись на пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» та пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» вказав, що розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 , з урахуванням надбавки за догляд, становить 2300,00 грн.
12.09.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою щодо припинення виплати раніше призначеної пенсії та призначення соціальної пенсії у відповідності статей 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Розглянувши вказану заяву відповідач листом від 22.09.2022 №10090-9634/М-02/8-0800/22 повідомив позивача про те, що з 28.02.2001 по 04.02.2008 вона отримувала соціальну пенсію (ІІ група - як інвалід з дитинства, який став інвалідом до 16 років), призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», з набуттям необхідного страхового стажу та на підставі її особистої заяви від 05.02.2008 встановленого зразка, позивача було переведено із соціальної пенсії (ІІ група - як інвалід з дитинства, який став інвалідом до 16 років), призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пенсію по інвалідності (ІІ групи, як інвалід з дитинства) відповідно до статей 32, 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також зазначив, що стаття 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» втратила чинність у частині призначення соціальних пенсій на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам»» № 2603-IV від 31.05.2005. З огляду на зазначене вказав, що призначити пенсію відповідно до статей 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» немає законних підстав.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, який набрав чинності 01.01.2004.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Судом встановлено що, позивач з 28.02.2001 отримувала соціальну пенсію як інвалід ІІ групи з дитинства, який став інвалідом до 16 років згідно із статтями 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Преамбулою Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Право на соціальну пенсію мають усі непрацездатні громадяни на умовах, що визначаються цим Законом (статті 5 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Порядок призначення і виплати соціальної пенсії громадянам, які мають право на соціальну пенсію передбачений статтею 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а розміри такої пенсії встановлені статтею 94 вказаного Закону, положення яких були чинними на час призначення позивачу пенсії.
Положенням статті 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) визначено, що соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію: інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи; особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років; дітям - у разі втрати годувальника (пункт «а» статті 37); дітям-інвалідам віком до 16 років.
Відповідно до пункту «в» статті 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), соціальні пенсії призначаються в таких розмірах: 100 процентів мінімального розміру пенсії за віком: інвалідам II групи; дітям-інвалідам віком до 16 років; дітям (пункт «а» статті 37), а також одній із осіб, зазначених в пункті «в» статті 37 у разі втрати годувальника.
В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» від 31.05.2005 № 2603-IV, який набрав чинності з 22.06.2005, зокрема, статті 93 та 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визнані такими, що втратили чинність у частині призначення соціальних пенсій. 
Відтак, з 22.06.2005 призначення соціальної пенсії у відповідності до приписів статей 93 та 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є неможливим, оскільки вказані статті втратили чинність у частині призначення вказаного виду пенсії. 
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1 статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:
- для осіб з інвалідністю I групи: до досягнення особою 25 років включно - 1 рік; від 26 років до досягнення особою 28 років включно - 2 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 3 роки; від 32 років до досягнення особою 34 років включно - 4 роки; від 35 років до досягнення особою 37 років включно - 5 років; від 38 років до досягнення особою 40 років включно - 6 років; від 41 року до досягнення особою 43 років включно - 7 років; від 44 років до досягнення особою 48 років включно - 8 років; від 49 років до досягнення особою 53 років включно - 9 років; від 54 років до досягнення особою 59 років включно - 10 років; 
- для осіб з інвалідністю II та III груп: до досягнення особою 23 років включно - 1 рік; від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки; від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки; від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років; від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років; від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років; від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років; від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років; від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років; від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років; від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років; від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.
Частиною 1 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Згідно матеріалів справи, 05.02.2008 позивач звернулася до відповідача із заявою, на підставі якої їй було призначено пенсію по інвалідності, як особі з ІІ групою інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У відповідності до довідки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 632708 від 18.07.2022 позивачу з 06.07.2022 встановлено І групу інвалідності.
Станом на 11.11.2022 позивач отримує пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю I групи, у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», по підтверджується наявними розрахунками пенсії позивача.
Отже, з аналізу наявних матеріалів справи пенсія по інвалідності була призначена позивачу на підставі її особистої заяви та виплачується їй станом і на теперішній час.
Разом з тим, частиною 2 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» від 31.05.2005 № 2603-IV передбачено, що за бажанням особи виплата соціальної пенсії та надбавки до пенсії на догляд, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», здійснюється до закінчення строку, на який вони призначені.
З вищевикладеного слідує, що до соціальних пенсій, які призначені до 22.06.2005, положення статей 93 та 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» продовжують застосовуватись і надалі. 
Однак з 05.02.2008 позивача було переведено на пенсію по інвалідності, у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». А отже, з моменту призначення позивачу пенсії у відповідності по положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у відповідача відсутні правові підстави для поновлення виплати їй пенсії за Законом України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інший порядок призначення пенсій, адже з 22.06.2005 призначення соціальної пенсії у відповідності до приписів статей 93 та 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є неможливим, оскільки вказані статті втратили чинність у частині призначення вказаного виду пенсії. 
Доводи позивача про те що нею особисто не подавались документи щодо переведення її з одного виду пенсії  - соціальної пенсії на інший - пенсію по інвалідності, а також про те, що призначення пенсії по інвалідності замість соціальної пенсії не виповідало інтересам скаржника, а разом з цим і неправильність оформлення заяви про призначення (перерахунок) пенсії, що є підставою для визнання такої заяви неналежно оформленою і такою, що не може породжувати юридичних наслідків, суд вважає необґрунтованими, оскільки з наявної в матеріалах справи заяви про призначення/перерахунок пенсії від 05.02.2008 (а.с.122, зворотній бік) слідує, що вказана заява подана позивачем та з часу подання цієї заяви з 2008 року та станом 2022 рік позивач отримувала відповідну пенсію, а отже була обізнана з видом отримуваної пенсії та її розміром.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко