ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 червня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/341/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від                        20 лютого 2023 року в адміністративній справі №340/341/23 (головуючий суддя першої інстанції Жук Р.В.) за позовом ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1 про  визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 27.01.2023 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у неприйнятті наказу про його дострокове звільнення в запас на підставі пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти наказ про  його дострокове звільнення в запас на підставі пп «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Ухвалою  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2023 року адміністративний позов залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України та встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків  шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. 
13.02.2023 року до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій позивач зазначив, що про порушення свого права дізнався у грудні 2022 року, під час ознайомлення з матеріалами справи №340/3992/22, де  виявив акт обстеження сімейного стану військовослужбовця, у якому комісія дійшла висновку, що сімейні обставини не підпадають під дію пп «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року визнано причини пропуску звернення до суду з даною позовною заявою неповажними, а позовну заяву повернуто позивачеві. 

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що строк звернення до суду з позовною заявою сплинув у вересні 2022 року, оскільки спірні правовідносини, що розглядалися у справі №340/3992/22 фактично були вичерпані, оскільки дитина позивача, за наданням відпустки по догляду за якою звертався позивач, досягла трирічного віку. В той же час, акт обстеження сімейного стану військовослужбовця, який міститься в матеріалах справи не є єдиний доказом поважності підстав пропуску строку звернення до суду. Позивач вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов передчасного висновку щодо неповажності причин пропуску позивачем строку звернення до суду, без їх належної оцінки. Вказує, що звернувся до суду з позовом про звільнення з військової служби в межах процесуального строку, оскільки дитині позивача виповнилося три роки лише 17.02.2023 року, коли й виникли підстави для звільнення з військової служби, як особи, яка самостійно виховує дитину до 18 років.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу на подавав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до частини другої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проходить військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 на посаді електрика відділення електрозабезпечення ІТВ, солдат.
28.07.2022 року позивачем подано на ім`я командира військової частини два рапорти: про надання  відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі пп.16 п.116 ч.4 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України»; рапорт про подальше звільнення зі служби на підставі пп «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
17.08.2022 року у відповідь на адвокатський запит від 02.08.2022 року, відповідачем надано лист-відповідь від 11.08.2022 року №1097 про відмову в задоволенні обох рапортів.
Вважаючи неправомірною відмову відповідача в задоволенні рапорту про звільнення, позивач оскаржив таку відмову до суду.

Повертаючи позовну заяву,  суд першої інстанції виходив із того, що 17.08.2022 року є моментом, коли позивач дізнався (повинен був дізнатися) про порушення свого права. Звернувшись до адміністративного суду 27.01.2023 року, позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду не містить обґрунтованих підстав поважності причин пропуску такого строку.

Колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно із частинами першою та другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Позивач проходить військову службу в лавах Збройних сил України, що відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є публічною  службою.
За приписами частини 3 статті 122 КАС України такий строк, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частин першої та другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Таким чином, для визначення початку перебігу строку звернення потрібно виходити не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Відтак, необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести  місяців  від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. 
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 27.05.2021 року у справі № 260/1893/19, відповідно до якої у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом. Таке законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

          Згідно тексту позову та заяви про поновлення строку звернення до суду   ОСОБА_1 подав на ім`я командира військової частини два рапорти, а саме: рапорт про надання  відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі пп.16 п.116 ч.4 Положення «Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 28.07.2022 року та рапорт про подальше звільнення зі служби на підставі пп «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 29.07.2022 року.
          Також в позові зазначено, що у відповідь на адвокатський запит, представником позивача 17.08.2022 року отримано лист військової частини  від 11.08.2022 року №1097, у якому зазначено про відмову в задоволенні рапортів позивача.
Таким чином, саме з дня ознайомлення з листом-відповіддю від 11.08.2022 року №1097 позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів у зв`язку з відмовою в задоволенні його рапорту про звільнення від 29.07.2022 року. 
Посилання позивача на те, що про порушення свого права він дізнався у грудні 2022 року під час ознайомлення з актом обстеження сімейного стану військовослужбовця, на підставі якого, в тому числі, приймалося рішення про відмову в задоволенні рапортів позивача, колегія суддів до уваги не приймає та зазначає, що вказаний акт є документом, який сам по собі не породжує правових наслідків для позивача, а лише засвідчує факти, встановлені під час проведення перевірки сімейно-майнового стану військовослужбовця,       а тому здійснювати відлік строку звернення до суду з дати ознайомлення з цим актом колегія суддів вважає безпідставним.
Відтак, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про те, що фактично позивач дізнався про порушення свої прав 17 серпня 2022 року, оскільки саме листом відповідача №1097 від 11 серпня 2022 року було відмовлено в задоволені рапортів позивача в незалежності від послідовності їх розгляду. 
Скаржником в заяві про поновлення строку звернення до  суду та  апеляційній  скарзі не наведено поважних причин пропущення встановленого  КАС України строку звернення  до  суду з даним адміністративним  позовом,  та  в  матеріалах справи  такі докази відсутні.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом та повернення позову.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.
Керуючись статтями 243, 250, 294, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року в адміністративній справі №340/341/23 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2023 року в адміністративній справі №340/341/23 залишити без змін. 
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко