РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/11113/17
Провадження № 22-ц/4815/353/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Майданіка В.В.., Ковальчук Н.М.,
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач:  ОСОБА_2 , 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Грабовського В.А. на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року, ухвалене в складі судді Кучиної Н.Г., у справі № 569/11113/17,

в с т а н о в и в :
У липні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2  про розірвання шлюбу.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що сторони 04 червня 2014 року зареєстрували шлюб про що було зроблено відповідний актовий запис № 577. Від шлюбу мають сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що шлюбні відносини існують лише формально, подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Просить суд розірвати шлюб.
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено повністю. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 04 червня 2014 року, актовий запис №577 - розірвано.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, позивач на примирення не згодна, у зв`язку з чим дійшов висновку, що збереження сім`ї буде носити формальний характер.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2022 року поновлено ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.
Зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції його не було повідомлено належним чином про наявність позову про розірвання шлюбу, судові повістки-повідомлення він не отримував.
У відзиві на апеляційну позивач заперечує доводи останньої просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення відповідає.
Установлено, що 04 червня 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиціїї, що стверджується свідоцтвом про шлюб (повторне) серії НОМЕР_1 , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 577 .
За час перебування у шлюбі у сторін народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.
Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України.
Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Аналізуючи норми діючого законодавства, слід дійти висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.
Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.
Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18.
Встановивши, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову  ОСОБА_1  про розірвання шлюбу.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що з дня ухвалення судового рішення про розірвання шлюбу, до теперішнього часу, пройшло більше 4,5 років, але сторонами до апеляційного провадження не надано жодного доказу, що шлюбні відносини між ними відновлено або про вчинення відповідачем будь-яких реальних дій для збереження сім`ї. А відтак, перебування позивача в шлюбі з ОСОБА_2 не відповідає її інтересам, яка, наполягає на тому, що шлюб існує формально, а тому вона не може бути примушена до збереження такого шлюбу.
Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не зазначив про намір примиритися з позивачем з метою збереження сім`ї, а посилалася лише на факт його неповідомлення про розгляд справи та ухвалення заочного рішення без його відома.
Відповідач не навів обґрунтованих доводів, що незабезпечення його права на участь у розгляді справи судом першої інстанції призвело до неправильного вирішення спору по суті вимог.
Практика щодо застосування норм процесуального права в спірних правовідносинах є сталою (постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 734/1076/17 (провадження № 61-3197св18), від 08 серпня 2018 року у справі № 338/1236/16-ц (провадження № 61-1447св18), від 20 липня 2020 року у справі № 349/1031/17 (провадження № 61-20370св19), від 24 липня 2020 року у справі № 357/12676/18 (провадження № 61-1549св20).
Таким чином, при наявності рішення суду про розірвання шлюбу, навіть і ухваленого з певними процесуальними порушеннями, але яке було чинним протягом чотирьох з половиною років, апеляційний суд надає перевагу принципу правової визначеності.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 1306/8251/2012 (провадження № 61-14203св20), та від 08 квітня 2021 року у справі № 2-2164/06 (провадження № 61-1940св20)
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах і не спростовують висновків суду першої інстанції. 
За таких обставин, висновок суду першої інстанції, про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Витрати за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок відповідача. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Грабовського В.А. залишити без задоволення.
Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2017 року залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 20 квітня 2023 року.

Головуючий :                                                         Гордійчук С.О.

Судді :                                                                 Майданік В.В.

                                                                               Ковальчук Н.М.