Дата документу 24.04.2023 Справа № 333/1551/21

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 333/1551/21                 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрієва М.М. 
 
Провадження №22-ц/807/925/23          Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:     	Подліянової Г.С., Дашковської А.В.,  Маловічко С.В.,   	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» про захист прав споживачів, визнання протиправним та незаконним нарахування плати за розподіл та доставку газу, -
В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» про захист прав споживачів, визнання протиправним та незаконним нарахування плати за розподіл та доставку газу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 06 листопада 2020 року отримано рахунок № НОМЕР_1 , в якому йому запропоновано сплатити суму у розмірі 25,35 грн за розподіл (доставку) природнього газу. Не погоджуючись з зазначеним позивач, 26 листопада 2020 року направив на адресу АТ «Запоріжгаз» претензію про визнання протиправним, незаконним та безпідставним вимоги та нарахування плати за розподіл (доставку) газу. На зазначену претензію 15 грудня 2020 року АТ «Запоріжгаз» надано відповідь, якою претензія ОСОБА_1 не була задоволена з посиланням на вимоги Кодексу газорозподільних систем. Позивач вважає вимоги АТ «Запоріжгаз» про сплату нарахувань за доставку газу незаконними, з огляду на наступне. З 20 червня 2013 року ОСОБА_1 , з неправомірних мотивів, наявності і заборгованості за спожитий газ, АТ «Запоріжгаз» відключено від газорозподільної мережі, та опломбувало вхід на побутовий пристрій з використання газу (газову плиту). ОСОБА_1 зазначає, що з 2013 року через відключення та опломбування газової мережі, він газ не споживає, через що послуги з постачання газу до його оселі не надавались. Також, позивач зазначає про те, що попередній договір постачання природного газу, який діяв до часу його відключення від газорозподільної мережі в 2013 році, втратив свою чинність 01 липня 2015 року після прийняття Закону України «Про ринок природного газу» 9 квітня 2015 року, оскільки з часу прийняття цього закону змінюються умови постачання газу споживачу. ОСОБА_1 не давав згоди, на зміну умов договору про надання населенню послуг з газопостачання, який діяв до часу його відключення від газопостачання 20 червня 2013 року.
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає, що він не приєднався до Типового договору постачання газу, оскільки заяву-приєднання від третьої особи не отримував, не підписував, не споживав природний газ з 2013 року, та відповідно не має обов`язку сплачувати рахунки, попередній договір газопостачання втратив свою чинність.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_2 просив суд визнати усі вимоги АТ «Запоріжгаз», Запорізьке відділення про сплату нарахувань плати за розподіл /доставку/ газу за Особовим рахунком № 0600414606 протиправними, незаконними та безпідставними. Визнати протиправними та незаконними усі нарахування плати АТ «Запоріжгаз», Запорізьке відділення за розподіл /доставку/ газу за Особовим рахунком № НОМЕР_1 на час прийняття рішення, судом по цій справі. Скасувати усі нарахування плати АТ «Запоріжгаз», Запорізьке відділення за розподіл за розподіл /доставку/ газу за Особовим рахунком № НОМЕР_1 на час прийняття рішення, судом по цій справі.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушено норми процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати,  і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив позовні вимоги, не врахувавши, що ОСОБА_3 , як споживач природного газу, був відключений від газотранспортної системи, заяву про приєднання до типового договору розподілу природного газу не подавав, отже договір не укладав, послуги не отримував, тому відсутні взаємні права та обов`язки, як позивача так і відповідача. Суд не взяв до уваги, що апелянт не укладав договір розподілу природного газу, після прийняття нового законодавства про ринок природного газу в 2015 році, з причин відсутності постачання газу до його оселі, оскільки доступ газу був опломбований, і з цих причин позивач не укладав договір постачання газу. Дійючим законодавством заборонено надавати послугу та укладати договір розподілу газу без укладання договору постачання газу, а договір, який діяв до відключення газу у 2013 році втратив свою чинність. Доказами обставини, про укладення, або приєднання до договору розподілу газу є - підписана заява-приєднання, сплачений рахунок на поставлений газ, або факт фактичного споживання газу, проте таких доказів відповідач суду не надав. 
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268 400 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн (2684,00 грн Х 100 = 268 400 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 25,35 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень частини першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, зокрема, відсутністю факту неправомірності здійсненого нарахування відповідачем плати за розподіл природного газу. Також суд першої інстанції зазначив, що встановлені судом обставини, а саме те, що механічного від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи не відбулося, газова труба підведена до об`єкта споживача, на ній наявний кран, що свідчить про те, що споживання газу може відбуватись в буд-який момент, оператор ГРМ протягом всього часу підтримує належний тиск у системі та забезпечує цілодобове надання фактичного доступу об`єкта позивача до газорозподільної системи, що означає - наявність технічної можливості у будь-який час необхідний скористатись можливістю розпочати газоспоживання, механічне від`єднання відводу газопроводу від діючого газопроводу судом не встановлене, що свідчить про приєднання до мереж та про наявність договірних правовідносин між сторонами. Припинення споживання природного газу через несплату послуг не звільняє споживача, приєднаного до системи газопостачання, від оплати послуг за забезпечення доступу до газорозподільної системи з можливістю споживання природного газу. Позивач остаточно не відмовлявся від послуг газопостачання, про розірвання договору не заявляв.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відбитком в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с.5). 
Сторонами у позові та відзиві на позовну заяву визнано те, що ОСОБА_1 був споживачем послуг з газопостачання.

Зазначені обставини в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

20 червня 2013 року ПАТ «Запоріжгаз» у присутності ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , р/р НОМЕР_3 , проведено опломбування ПГ-2 «Львів» із встановленням заглушки на крані опуску, про що свідчить акт від 20 червня 2013 року, який підписано ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до рахунку № НОМЕР_4 від 04 грудня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , нараховано до сплати за розподіл (доставку) природнього газу 27,85 грн, з них заборгованість на 01 грудня 2020 року - 25,35 грн, плата за грудень 2,5 грн (а.с.7).

20 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся з претензією до АТ «Запоріжгаз», в якій просив припинити нараховувати незаконну плату за доставку природнього газу та скасувати нараховану суму за рахунком № НОМЕР_4 в сумі 25,35 грн (а.с.8).
Відповідно до листа від 15 грудня 2020 року за № 690-Лв-10650-122О, АТ «Запоріжгаз» відповіло на вищезазначену претензію, у якій повідомило про те, що нарахування відбуваються відповідно до норм чинного законодавства. А для укладення договору на припинення газопостачання та розірвання договору розподілу природнього газу ОСОБА_1 слід звернутися до Управління клієнтського сервісу ТОВ «104.ЮА» з відповідною заявою (а.с.11).

Підставою звернення до суду стало те, що на думку ОСОБА_1 плата за послуги з розподілу природнього газу не може нараховуватися за відсутності його споживання та відсутності договору про його розподіл, у тому числі шляхом акцептування його діями.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30 вересня 2015 року, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

З 01 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство по газопостачання та газифікації «Запоріжгаз» на підставі ліцензії з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу серія АЕ № 642479 здійснює виключно діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Таким чином, в розумінні Закону України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року № 329-VIII (далі по тексту Закон № 329-VIII) та Кодексу газорозподільних систем ПАТ «ЗАПОРІЖГАЗ» серед, суб`єктів ринку природного газу, кваліфікується як Оператор газорозподільної системи.

Відповідно до рішення загальних зборів Товариства, затвердженого протоколом Загальних зборів акціонерів ПАТ «Запоріжгаз» № 20 від 10 квітня 2019 року прийнято рішення про перейменування ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» у Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;

Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Згідно з пунктом 1 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ доступ суб`єктів ринку природного газу до ГРМ, що на законних підставах знаходиться у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, здійснюється на принципах:забезпечення рівних прав доступу, у тому числі приєднання, до ГРМ відповідно до вимог цього Кодексу; забезпечення Оператором ГРМ належної якості послуг доступу (приєднання) на договірних засадах; забезпечення суб`єктами ринку природного газу критеріїв доступу, визначених розділами V та VI цього Кодексу, та належних розрахунків за надані послуги.

Згідно з пунктом 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу(суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу)до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу(переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.

Отже з моменту укладення між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, за наявності фізичного підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі, Оператором ГРМ здійснюється надання споживачу послуг з розподілу природного газу.

Газорозподільна система функціонує за принципом постійної та безперебійної наявності в системі газопостачання природного газу, який переміщується під тиском.

Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).

На підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ: присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний ЕІС-код суб`єкта ринку природного газу та передає Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника;надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності його об`єкта для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу; забезпечує формування та передачу даних прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом (пункт 6 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).

Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Згідно з пунктами 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка оператора газорозподільної системи, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 591/4825/20.

Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктами 1, 2, 3 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови: включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період; забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Порядок включення споживача до Реєстру споживачів постачальника визначається
відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача (пункт 2 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ).

За відсутності у споживача діючого постачальника (якщо споживач не включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач немає права здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Згідно з пунктом 8 глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору. У разі розірвання договору розподілу природного газу Оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VII цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 205 ЦК України, укладання договору, шляхом вчинення виключно конкретних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина1статті 634 ЦК України).

Відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу, договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

З 01 липня 2015 року було здійснено відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу, тому у відповідності до вимог діючого законодавства з 01 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» здійснює виключно діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління і серед, суб`єктів ринку природного газу, кваліфікується як Оператор газорозподільної системи.

У зв`язку із чим, постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 22 січня 2015 року № 33 і 35 затверджені Типовий договір на розподіл природного газу та Типовий договір на постачання природного газу за регульованим тарифом. Постанови НКРЕКП № 33 і 35 зареєстровані у Міністерстві юстиції України14 лютого 2015 року за № 171/26616 і 172/26617. При цьому втратили чинність постанови НКРЕ від22 вересня 2011 року № 1580 та від 06 вересня 2012 року № 1164.

Типові договори надали можливість юридично відокремити суб`єкти господарювання ринку природного газу, що входять до складу вертикально інтегрованої господарської організації. Таким чином, створені окремі юридичні особи - суб`єкти господарювання, що здійснюють діяльність з розподілу природного газу або постачання природного газу.

При цьому, Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498, затверджено Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір розподілу) та визнано такою, що втратила чинність, постанова НКРЕКП від 22 січня 2015 року № 33 «Про затвердження Типового договору на розподіл природного газу», зареєстровану в Міністерстві юстиції України 14 лютого 2015 року за №171/26616 (зі змінами).

Типовий договір розподілу природного газу регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Відповідно до пункту 1.3 Типового договору розподілу природного газу, договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною в додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Оскільки, в період з 20 червня 2013 року по час розгляду цієї справи в суді оператор ГРМ підтримує належний тиск у системі з урахуванням замовленої потужності приєднаного об`єкту ОСОБА_1 та забезпечує цілодобове надання фактичного доступу замовленої потужності об`єкта позивача до газорозподільної системи, що буквально означає - наявність технічної можливості у будь-який час необхідний ОСОБА_1 скористатись можливістю розпочати газоспоживання, тому суд першої фінстанції прийшов до вірного висновку, що позивач приєднався до умов Договору розподілу шляхом споживання зазначених послуг.

Послуга з розподілу природного газу є річною замовленою потужністю (РЗП), тобто обов`язковим платежем за забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи.

Відповідно до п.п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України від 09 листопада 2017 року №2189 «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг належать послуги з розподілу природного газу.

Встановивши, що АТ «Запоріжгаз» є оператором газорозподільної системи, а ТОВ Запоріжгаз збут» надає послуги з газопостачання, а ОСОБА_2 є споживачем послуг природного газу в квартиру АДРЕСА_2 , якому присвоєно номер особового рахунку НОМЕР_1 , фактично споживає природний газ, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про існування між сторонами договірних правовідносин, оформлених шляхом приєднання побутового споживача до Типового договору.

Судом першої інстанції з наданим сторонами доказів вірно встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та останній був споживачем послуг з газопостачання за вказаною адресою. 20 червня 2013 року ПАТ «Запоріжгаз» проведено опломбування ПГ-2 «Львів» із встановленням заглушки на крані опуску.

При цьому, обставин проведення 20 червня 2013 року механічного від`єднання об`єкта позивача від газових мереж не встановлено, так само як і не встановлено факту подання ОСОБА_1 заяви про остаточне припинення користування природним газом та ініціювання припинення договору.

З огляду на викладене вище, послуга з розподілу не складається лише з фактичного
переміщення природного газу розподільчою системою трубопроводів. До послуги з розподілу також входить цілодобове надання фактичного доступу замовленої потужності об`єктів споживача до газорозподільної системи, що буквально означає - наявність технічної можливості у будь-який час необхідний споживачу скористатись можливістю розпочати газоспоживання.

Тобто, оператор ГРМ, знаючи, що об`єкт позивача підключено до газорозподільної
системи, підтримує належний тиск у системі з урахуванням замовленої потужності приєднаного об`єкту споживача. Дані послуги є монопольними роботами АТ «Запоріжгаз», як оператора ГРМ у зоні ліцензованої діяльності - території, зокрема, м. Запоріжжя.

Крім того, відповідно до пункту 8 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору. У разі розірвання договору розподілу природного газу оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності)на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VI цього Кодексу, а тому доводи позивача щодо неотримання споживачем послуг, у зв`язку з відсутністю фактичного споживання природного газу є необгрунтованими та безпідставними.

Послуга з розподілу природного газу не обмежується обов`язками оператора ГРМ (АТ «Запоріжгаз») щодо фізичної доставки обсягів природного газу до об`єктів споживача та формування кількісних показників обсягів спожитого (розподіленого) природного газу, а включає в себе в цілому процес забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності об`єкта споживача для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу безпосередньо споживачу, і в розумінні цілого комплексу дій (заходів) оператора ГРМ, пов`язаних із забезпеченням безаварійності та належного стану ГРМ.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою №2080 від 07 жовтня 2019 року внесено зміни до Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30 вересня 2015 року та Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП №2498 від 30 вересня 2015 року, відповідно до яких з 01 січня 2020 року запроваджено новий порядок розрахунків за послугу з розподілу природного газу,
зокрема, змінено принцип визначення величини потужності для споживачів природного газу та здійснено перехід від приєднаної потужності до замовленої, яка розраховується відповідно до вимог Кодексу ГРМ виходячи із об`ємів споживання об`єктів споживачів за попередній газовий рік.

Тарифи, вартість послуг, які надаються АТ «Запоріжгаз», та порядок оплати
встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Таким чином, оператор ГРМ сам не вправі, як встановлювати порядок оплати, так і
приймати рішення щодо звільнення від обов`язку проведення такої оплати, оскільки вказане не входить до його повноважень.

Пунктом 2.1 Типового договору розподілу природного газу передбачено, що за цим
договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Постановами НКРЕКП № 3022 від 24 грудня 2019 року та № 2771 від 30 грудня 2020 року встановлено тариф на послуги з розподілу природного газу для АТ «Запоріжгаз», який є обов`язковим як для оператора ГРМ, так і для споживачів та застосовується сторонами при розрахунку вартості наданих послуг.

На період з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року включно тариф на послуги розподілу природного газу становить 0,55 грн за 1 м. куб на місяць (без урахування ПДВ); з 01 липня 2020року - 0,64 грн за 1 м. куб. на місяць (без урахування ПДВ); з 01 січня 2021 року - 0,92 грн за 1 м. куб. на місяць (без урахування ПДВ).

Пунктом 4 глави 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем передбачено, що для нового споживача та/або його об`єкта, що має фактичний період споживання природного газу менший ніж дев`ять місяців (крім об`єктів споживачів, що не є побутовими), або за умови відсутності споживання природнього газу споживачем та /або його об`єктом протягом усього попереднього року річна замовлена потужність споживача (його об`єкта) визначається оператором ГРМ на рівні: 39 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується тільки для приготування їжі;126 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується
для підігріву води та приготування їжі; 314 куб.м - для об`єкта побутового споживача, на якому природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, або об`єкта споживача, що не є побутовим.

Таким чином, річна замовлена потужність на розрахунковий календарний рік по особовому рахунку № НОМЕР_1 (споживач ОСОБА_1 ) відкритого за адресою: АДРЕСА_1 складає 39,00 куб.м.

Відповідно до наведених норм законодавства позивачу ОСОБА_1 нарахована
оплата за розподіл природного газу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що механічного від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи не відбулося. Послуга з розподілу природного газу є річною замовленою потужністю (РЗП), тобто обов`язковим платежем за забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи. Матеріали справи не містить відомості про те, що позивач звертався із письмовою заявою про припинення йому послуг розподілу природного газу та/або про розірвання договору розподілу до оператора ГРМ.

Єдиною правовою підставою для не здійснення позивачем ОСОБА_1 оплати за надані послуги з розподілу природного газу є механічне від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи та припинення діючого договору за заявою споживача. АТ «Запоріжгаз» листом від 15 грудня 2020 року повідомив ОСОБА_1 , що для укладення договору на припинення газопостачання та розірвання договору розподілу природного газу позивачу необхідно звернутись з відповідною заявою до оператора ГРМ, із зазначенням контактів останнього. Відтак, ОСОБА_1 обізнаний, що розірвання договору розподілу природного газу та відповідно розподілу природного газу залежить виключно від волевиявлення позивача.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, Позива ч був споживачем послуг з газопостачання, яке йому було припинено 20 червня 2013 року, шляхом встановленням заглушки на крані опуску, однак механічного від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи не відбулося, з відповідною заявою Позивач не звертався.

У постанові КЦС ВС від 07 жовтня 2021 року у справі № 468/1649/20-ц зазначено, що припинення споживання природного газу через несплату послуг не звільняє споживача, приєднаного до системи газопостачання, від оплати послуг за забезпечення доступу до газорозподільної системи з можливістю споживання природного газу. Позивач остаточно не відмовлявся від послуг газопостачання, про розірвання договору не заявляв.

У постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року в справі № 922/1703/20 викладено висновок згідно з яким, встановивши наявність у відповідача обсягів споживання природного газу за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, фізичне підключення об`єкта споживача до газорозподільної мережі у спірному періоді, наявність укладеного між сторонами договору розподілу природного газу, який не припинено, а також враховуючи те, що споживачем ні заява про остаточне припинення користування природним газом, ні уточнені заявки на величину річної замовленої потужності не подавалась, правильними є висновки суду апеляційної інстанції про існування у відповідача обов`язку оплати вартості послуг з розподілу природного газу.

Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд першої інстанції встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що механічного від`єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи не відбулося, оператор ГРМ протягом всього часу підтримує належний тиск у системі та забезпечує цілодобове надання фактичного доступу об`єкта позивача до газорозподільної системи, що свідчить про приєднання до мереж та про наявність договірних правовідносин між сторонами. Припинення споживання природного газу через несплату послуг не звільняє споживача, приєднаного до системи газопостачання, від оплати послуг за забезпечення доступу до газорозподільної системи з можливістю споживання природного газу. Позивач остаточно не відмовлявся від послуг газопостачання, про розірвання договору не заявляв, тому обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ «Запоріжгаз» створено та зареєстровано як юридична особа після відключення споживача від газотранспортної системи, є безпідставними, оскільки з 01 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство по газопостачання та газифікації «Запоріжгаз» на підставі ліцензії з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ газу серія АЕ № 642479 здійснює виключно діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності та користуванні, та здійснює щодо неї функції оперативно- технологічного управління. Таким чином, в розумінні Закону України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року № 329-VIII (далі по тексту Закон № 329-VIII) та Кодексу газорозподільних систем ПАТ «Запоріжгаз» серед, суб`єктів ринку природного газу,кваліфікується як Оператор газорозподільної системи. Відповідно до рішення загальних зборів Товариства, затвердженого протоколом Загальних
зборів акціонерів ПАТ «Запоріжгаз» № 20 від 10 квітня 2019 року прийнято рішення про
перейменування ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» у Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз». За наслідком перейменування внесені зміни до установчих документів юридичної особи.
Згідно п. 1.2.1. Статуту АТ «Запоріжгаз» товариство є правонаступником всіх прав та обов`язків по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», ВАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», ПАТ по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та витягом із Статуту (а.с.29-36). Отже, АТ «Запоріжгаз» є новим найменуванням публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства». АТ «Запоріжгаз» є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного підприємства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз». Отже, всі укладені правочини, у тому числі договори/угоди, від імені ПАТ «Запоріжгаз» залишаються дійсними та чинними, і зміна найменування ПАТ «Запоріжгаз» на АТ «Запоріжгаз» не припиняє та не змінює прав та обов`язків сторін за укладеними правочинами.

Інші доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції. 
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367,368,  369, 374, 375, 381-383, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2023 рокуу цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 24 квітня 2023 року.
Головуючий, суддя                 Суддя               Суддя
Подліянова Г.С.               Дашковська А.В. Маловічко С.В.