ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4374/23 Справа № 202/5399/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року                                        місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 202/5399/22
Номер провадження 22-ц/803/4374/23
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.
за участю секретаря: Паромової О.О.
учасники справи : 
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа – ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 лютого 2023 року головуючого судді Кухтіна Г.О. зі складанням повного тексту судового рішення 13 лютого 2023 року по цивільній справі про поділ спільного майна подружжя,-
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 ,мотивуючи вимоги тим,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох повнолітніх дітей. За час проживання у шлюбі сторонами за спільні кошти було придбане нерухоме майно, яке вже поділено судовим рішенням, що набрало чинності. Крім того, за час шлюбу сторонами було придбано рухоме майно, яке заявлено до розподілу, а саме: 70 одиниць, з яких побутова техніка,меблі,автомобіль. Також, до компенсації вартості у частині спільного майна заявлено половину від вартості,станом на час розгляду справи, транспортного засобу Mitsubishi Pajero, який було відчужено відповідачем без дозволу позивача.
Просила виділити їй у власність, витребувавши у ОСОБА_2 , наступне рухоме майно, а саме: стіл полірований, 6 стільців з бузковою оббивкою, придбані у 2010 році, вартістю 10 000 грн; м`який меблевий куток з оббивкою блакитного кольору для кухні, придбаний у 2012 році вартістю 6 500 грн; холодильник Смег 52А, придбаний у 2003 році, вартістю 10 250 грн; телевізор Самсунг, придбаний в 2016 році, вартістю 18 000 грн, кавомашину Делонжі Сам 2200, придбану у 2008 році, вартістю 7 500 грн; диван з оббивкою кожзамінника коричневого кольору, придбаний у 2010 році, вартістю 4 000 грн; меблевий гарнітур для спальні (шафа, ліжко, 2 тумбочки, комод) 2001 року випуску, вартістю 10 000 грн, а всього на суму 66 250 грн, інше майно, на суму 1 084 950 грн виділити у власність ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача суму у розмірі 509 350 грн, як суму перевищення частки майна.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, у розмірі 198 250,50 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення в частині стягнення з нього компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску у розмірі 198 250, 50 грн та закрити провадження у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин по справі, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що доданий до позовної заяви звіт про оцінку транспортного засобу від 16 травня 2022 року, який складено оцінювачем ОСОБА_4 у складі оціночної діяльності ТОВ «Прайм оцінка» не може мати юридичного значення, в якості доказу, оскільки вказаний звіт було виконано на замовлення позивача в приватному порядку. Станом на дату проведення оцінки транспортний засіб знаходився у власності іншого володільця ОСОБА_5 , що позивачу біло достеменно відомо, наданий позивачем звіт не містить обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд. Також, позивачем експерту не були надані дійсні дані щодо перебігу транспортного засобу, технічного стану, обсягу і характеру його пошкоджень. Експертом, який склав звіт від 16 травня 2022 року не дотримані вимоги Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року. Тому, зазначені оцінювачем обставини викликають сумніви, чи є вказаний звіт об`єктивним, обґрунтованим та чи дійсно стосується спірного автомобіля. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 32С23 про оцінку транспортного засобу від 01 березня 2023 року, який складений на замовлення відповідача, судовим експертом Пилипенко О.С., ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon на дату оцінки складає 207 949, 02 грн, тому, на думку скаржника, ринкова вартість спірного транспортного засобу, яку надано позивачем є штучно завищеною. Просив апеляційний суд прийняти до уваги вказаний висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 32С23 від 01 березня 2023 року при розгляді апеляційної скарги. 
Крім того, посилаючись на п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та практику Верховного Суду, зазначено, судом першої інстанції не прийнято до уваги, що між тими же сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо того ж предмета спору, а саме, автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon та обставин – оцінка майна, позивач вже просила в позовних вимогах компенсувати перевищення частки вартості майна, в тому числі, за спірний автомобіль, де суд відмовив за необґрунтованістю вказаних позовних вимог у справі № 202/3035/20. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду. Зокрема зазначено, що всі пошкодження спірний автомобіль отримав вже після того, як відповідач продав його ОСОБА_5 . Вважає, що відповідач вводить суд в оману, зазначаючи, що їй було відмовлено в задоволенні позовних вимог по її первісному позову, у зв`язку із необґрунтованістю вимог. Так, в рішенні суду від 09 грудня 2021 року зазначено, що з огляду на зміст договору купівлі-продажу, рік випуску транспортного засобу, даній транспортний засіб був об`єктом права спільної сумісної власності, який було відчужено без згоди ОСОБА_1 та не в інтересах сім`ї, оскільки сторони на відповідний момент разом не проживали. З посиланням на вимоги ст. 83 ЦПК України, зазначено, що у відповідача не було поважної причини не надати докази по справі, бо спір з приводу поділу даного об`єкту нерухомого майна перебуває в суді з 20 травня 2020 року, що є достатнім строком для подання доказів по справі, заяви щодо неможливості подання доказів у визначений законом строк, відповідачем до суду першої інстанції подано не було. Висновок щодо оцінки ринкової вартості спірного автомобіля здійснено 16 травня 2022 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ПРАЙМ ОЦІНКА», сертифікат СОД № 388/21 від 17 травня 2021 року, виданий Фондом державного майна України, наданий в якості доказу по справі своєчасно та не викликає сумнівів в його достовірності. Спірний автомобіль є об`єктом сумісної власності сторін, тому підлягає поділу між сторонами. 

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник адвокат Борисова Т.В. ,третя особа ОСОБА_3 підтримали доводи скарги. ОСОБА_1 та її представник адвокат Литвиненко О.С. просили залишити апеляційну скаргу без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає .
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 1972 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №1668. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2021 року, у цивільній справі № 202/3035/20, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особистою власністю майна та поділу спільної сумісної власності, було задоволено частково, а саме: здійснено поділ нерухомого майна, а також, в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль Hyundai i10, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску. В іншій частині позовних вимог (поділу гаража № НОМЕР_2 , 1/2 частини статутного капіталу, основних засобів Приватного науково-виробничого підприємства «ППА Комплекс», грузових автомобілів Volkswagen Transporter та FAY, грошових заощаджень у розмірі 3 269 000,00 грн, земельної ділянки у садовому товаристві, автомобіля Mitsubishi Pajero) судом було відмовлено.
У вказаному рішенні судом було встановлено, що легковий автомобіль марки Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, 26 червня 2020 року ОСОБА_2 (відповідач) відчужив ОСОБА_5 , за вартістю – 40 000 грн. Суд з огляду на зміст договору купівлі-продажу, рік випуску транспортного засобу, вважав, що даний транспортний засіб був об`єктом права спільної сумісної власності, який було відчужено без згоди ОСОБА_1 та не в інтересах сім`ї, оскільки сторони на відповідний момент разом не проживали. Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягала стягненню грошова компенсація дійсної (ринкової) вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу саме на час розгляду справи, а не у відповідності до суми вказаної у договорі купівлі-продажу транспортного засобу, що є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. В той же час, з урахуванням відсутності доказів дійсної ринкової вартості Mitsubishi Pajero на час розгляду справи, компенсація 1/2 була неможливою, у зв`язку із чим ОСОБА_1 було відмовлено у поділі та стягненні компенсації за транспортний засіб Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску.
Із долучених позивачем копій документів, також, вбачається, що 14 травня 2008 року ОСОБА_2 здійснив оплату у розмірі 288 790 грн за автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску.
Також, позивачем надано висновок до звіту ТОВ «ПРАЙМ ОЦІНКА» згідно якого ринкова вартість транспортного засобу легкового Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, складає 396 501,00 грн без урахування ПДВ, станом на 16 травня 2022 року. У пункті 5.1. звіту зазначено, що огляд автомобіля не проводився у зв`язку з неможливістю доступу до нього.
Також,позивачем надано копії документів на підтвердження придбання техніки, меблів з 2000 року,проте більшість із вказаних вище доказів не містить відомості про покупця, що унеможливлює ідентифікацію судом особи, яка придбала відповідний товар.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є донькою сторін , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб.11 лютого 2011 року позивач подарувала, а ОСОБА_6 прийняла у власність домоволодіння АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимог, дійшов до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню компенсація вартості 1/2 частини транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, у розмірі 198 250,50 грн, який було відчужено відповідачем без згоди позивача. В іншій частині вимог позивача щодо поділу техніки та меблів було відмовлено у зв`язку з недоведеністю. 
Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1-2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України.).
Так , згідно із частинами 1-2 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
За частинами 1-3 статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477 ІV « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За частинами 1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя , спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Встановивши, що автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску,придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач ОСОБА_2 відчужив його без згоди позивача як іншого із подружжя, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1 / 2 частини спірного транспортного засобу.
При цьому висновок суду першої інстанції у повній мірі узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Визначаючи розмір компенсації спільного автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, суд першої інстанції виходив із ринкової вартості транспортного засобу 396 501 грн., яка вказана у висновку до звіту ,на замовлення ОСОБА_1 16 травня 2022 року суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ПРАЙМ ОЦІНКА»,який має сертифікат СОД № 388/21 від 17 травня 2021 року,виданий Фондом державного майна України (т.1.а.с.31-50).
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не обґрунтовано взяв до уваги ціну встановлену у висновку до звіту від 16 травня 2022 року в розмірі 396 501 грн є безпідставними виходячи з наступного.
Вбачається ,що з позовом про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 звернулася 29 серпня 2022 року та в додатках до позовної заяви було надано висновок оціночної вартості автомобіля (т.1.а.с.1-8). 
Оцінка була проведена,а звіт складений відповідно до вимог,що висуваються Законом України «Про оцінку майна,майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року,Національним стандартом № 1 «Загальні принципи оцінки майна та майнових прав» та «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів «,затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (в редакції наказу від 24 линя 2009 року № 1335/5/1159).
Так, Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (надалі Методика) встановлено механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Пунктом 5.1. Методики визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Відхиляючи доводи відповідача, що звіт ТОВ «ПРАЙМ ОЦІНКА», згідно якого була визначена ринкова вартість транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, 2008 року випуску, не підлягає застосуванню з огляду те, що оцінювачем не було здійснено фактичного огляду транспортного засобу, судом першої інстанції враховано, що станом на дату проведення оцінки транспортний засіб знаходився у власності іншого володільця, фактичного доступу до транспортного засобу забезпечено не було, що відповідачем не спростовано, доказів протилежного, в тому числі, що вартість відчуженого транспортного засобу була менша ніж визначено у звіті про оцінку, відповідачем не надано,та суд дійшов до висновку про визначення вартості спірного автомобіля, виходячи із звіту долученого позивачем.
Ознайомившись з висновком, викладеним у звіті ТОВ «ПРАЙМ  ОЦІНКА», відповідач в разі незгоди, мав право та можливість подати до суду висновок експерта,складений на його замовлення,заявити клопотання про призначення експертизи,проте ,як вбачається з досліджених матеріалів справи ОСОБА_2 не було подано до суду першої інстанції жодного доказу вартості спірного транспортного засобу. 
Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Враховуючи принцип змагальності сторін в цивільному процесі, та той факт, що відповідачем жодного доказу щодо вартості автомобілю не надано,суд першої інстанції правильно виходив з встановленої ринкової вартості транспортного засобу, згідно звіту ТОВ «ПРАЙМ ОЦІНКА» .
З наданого до апеляційної скарги відповідачем Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 32С23 про оцінку транспортного засобу від 01 березня 2023 року, вбачається, що ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon 3.2, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 на дату оцінки складає 207 949, 02 грн (т. 2 а.с. 104-110).
Проте,суд апеляційної інстанції зазначає,що у п. 6 ч.2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Таким чином, тлумачення п. 6 ч. 2 ст. 356, ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч.1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. 
Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові КЦС ВС від 10.04.2019 у справі № 145/474/17, постанові КЦС ВС від 05.12.2018 у справі № №346/5603/17, постанові КЦС ВС від 03.05.2018 у справі № 404/251/17, постанові КЦС ВС від 13.01.2021 в справі № 264/949/19.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
            З огляду на це, апеляційний суд зазначає, що апелянтом не обґрунтовано поважність обставин неподання відповідних доказів до суду першої інстанції, внаслідок яких відповідач був позбавлений можливості їх надати з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому апеляційний суд не бере їх до уваги при ухваленні судового рішення. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення справи, а переважно зводяться до переоцінки доказів та особистого тлумачення скаржником норм матеріального права. 
Відповідач та його представник не навели переконливих доказів, які б спростовували висновки суду. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів ,проведена судом відповідно до ст.ст. 77,78,79,80,89 ЦПК України . 
Доводи апеляційної скарги щодо терміну дії звіту по оцінці автомобіля 6 місяців не є слушними,оскільки вимоги позивача стосуються поділу майна,а не відчуження транспортного засобу.
Крім того,доводи щодо закриття апеляційного провадження в частині стягнення компенсації вартості транспортного засобу,відхиляються судом апеляційної інстанції,як такі,що не ґрунтуються на вимогах цивільного процесуального законодавства та спростовуються висновками суду викладеними у рішенні по цивільній справі № 202/3035/20. 
     Розглядаючи справу, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи,дав належну оцінку доказам,правильно визначив природу спірних правовідносин і дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову, про що ухвалив відповідне рішення.
       Ніяких нових обставин, які б давали  підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції,  доводи апеляційної скарги не містять.
Доводи відзиву на апеляційну скаргу є прийнятними та ґрунтуються на вимогах законодавства. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат,відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України,не проводиться.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 лютого 2023 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складений 21 квітня 2023 року. 

Судді: