УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/11429/21 Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М. 
Категорія 16 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Шевчук А.М., Коломієць О.С.,
за участю секретаря     Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 295/11429/21 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , Житомирської міської ради, треті особи - ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , про припинення права користування земельною ділянкою та зобов`язання надати в користування земельну ділянку, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення  Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Семенцової Л. М.,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить 31/100 частина житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками цього домоволодіння є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яким належить по 13/100 частин кожному, а також ОСОБА_2 , яка набула у власність в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_5 43/100 частини цього нерухомого майна.
       За вказаним домоволодінням закріплено земельну ділянку площею 0,0992 га.
       Позивачка зазначає, що згідно з державним актом на право власності на землю серії ЖТ №122690 їй належить земельна ділянка, площею 0,0420 га, яка розташована за вказаною адресою та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. У цьому дежавному акті зазначено, що іншими співвласниками даної земельної ділянки є мати відповідачки - ОСОБА_6 , якій належить 0,0535 га, а також Житомирська міська рада, якій належить 0,0037 га.
       Однак, вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки за життя ОСОБА_6 набула у власність земельну ділянку, площею 0,0436 га, що підтверджується державним актом про право власності на землю, виданим 19 жовтня 1998 року.
       Окрім того, 19 жовтня 1998 року між Житомирською міською радою та ОСОБА_6 укладено договір оренди, згідно з яким останній передано в оренду строком на один рік земельну ділянку, площею 0,0170 га, яка призначена для ведення городництва та розташована в АДРЕСА_1 .
       Позивачка також вказує, що між попередніми співвласниками вказаного домоволодіння 16 липня 1998 року підписано генеральний план розподілу земельної ділянки, яким передбачено, що у користування ОСОБА_6 виділено земельну ділянку з урахуванням орендованої земельної ділянки площею 0,0170 га.
       Не дивлячись на ту обставину, що строк оренди землі давно минув, ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_6 , продовжує користуватися земельною ділянкою, наданою в оренду її матері.
        ОСОБА_1 стверджує, що на даний час між нею та відповідачкою виник спір щодо користування земельною ділянкою, площею 0,0090 га. ОСОБА_2 користується зазначеною земельною ділянкою та відмовляється в добровільному порядку її звільнити. 
       Позивачка вказує, що внаслідок таких дій ОСОБА_2 вона не має можливості провести централізоване водопостачання до свого житла.
       Актом обстеження земельної ділянки від 21 лютого 2018 року встановлено, що ОСОБА_2 самовільно використовує під подвір`я земельну ділянку комунальної форми власності, площею 0,0090 га. У зв`язку із цим Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області ОСОБА_2 винесено припис про усунення порушень земельного законодавства.
       Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила розірвати правочин - генеральний план розподілу земельної ділянки, розташованої в АДРЕСА_1 , укладений між співвласниками цього домоволодіння 16 липня 1998 року, та припинити дію зобов`язань за цим генеральним планом.
       Окрім того, просила припинити право користування ОСОБА_2 самовільно зайнятою земельною ділянкою, яка розташована за вказаною адресою, та зобов`язати її звільнити цю земельну ділянку.
       Також просила зобов`язати Житомирську міську раду надати їй в користування земельну ділянку, площею 0,0090 га, для проведення централізованого водопостачання та водовідведення, а також для обслуговування житлового будинку.
       Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
       В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким припинити право користування ОСОБА_2 самовільно зайнятою земельною ділянкою, площею 0,0090 га, по АДРЕСА_1 , зобов`язати відповідачку звільнити спірну земельну ділянку, а також зобов`язати Житомирську міську раду надати їй в користування зазначену земельну ділянку.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд залишив поза увагою акт обстеження земельної ділянки та припис про усунення порушень земельного законодавства, які свідчать про те, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні ОСОБА_2 без достатніх правових підстав. Вказана земельна ділянка не сформована, технічна документація на неї не була виготовлена. Оскільки ОСОБА_2 самовільно використовує цю земельну ділянку та не бажає її звільнити, вона змушена звернутися до суду з метою захисту своїх прав.
       Звертає увагу на те, що внаслідок самовільного користування ОСОБА_2 даною земельною ділянкою порушуються її права, адже відповідачка збільшила висоту паркану на 0,50 м, що призводить до руйнування фасаду частини житлового будинку, яка їй належить. 
       У відзиві на апеляційну скаргу Житомирська міська рада зазначає, що жодного рішення ради про передачу вказаної земельної ділянки у користування ОСОБА_2 не приймалося. Отже, відповідачка не набула у встановленому законом порядку право користування даною земельною ділянкою. Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що припинити можливо лише право, яке виникла на підставі норм законодавства.
       В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Макарська К.О., підтримали апеляційну скаргу.
       Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
       В судовому засіданні встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Зокрема, позивачка набула у власність 31/100 частину вказаного житлового будинку. За ОСОБА_2 зареєстроване право власності на 43/100 частини цього домоволодіння. Попереднім власником 43/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 була мати відповідачки - ОСОБА_5 .
       Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 16 липня 1998 року №348 за вказаним житловим будинком закріплено земельну ділянку, площею 0,0992 га, з яких ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0436 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Окрім того, 19 жовтня 1998 року між Житомирською міською радою та ОСОБА_5 укладено договір на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди), згідно з яким ОСОБА_5 надано у тимчасове короткострокове користування на один рік земельну ділянку, площею 0,0170 га, розташовану в АДРЕСА_1 , призначену для ведення городництва. 
       В судовому засіданні встановлено, що 16 липня 1998 року між співвласниками вказаного домоволодіння ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено генеральний план розподілу земельної ділянки, згідно з яким ОСОБА_5 користувалася земельною ділянкою площею 606 кв.м.
       Матеріали справи також свідчать, що згідно з державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ЖТ №122690 позивачці передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0420 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташовану за вказаною адресою.
       У цьому державному акті також зазначено, що співвласниками земельної ділянки, загальною площею 0,0992 га, є також ОСОБА_2 , якій належить 0,0535 га, а також Житомирська міська рада - 0,0037 га.
       Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 надала суду акт обстеження земельної ділянки, складений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 21 лютого 2018 року за №131-ДК/353/ДО/10/01/18, у якому зазначено, що ОСОБА_2 на землях житлової та громадської забудови комунальної форми власності використовує під подвір`я земельну ділянку площею 0,0090 га.
       На момент перевірки право власності або право користування земельною ділянкою площею 0,0090 га за ОСОБА_2 не зареєстроване, що є порушенням статей 125,126 ЗК України.
       У акті також зазначено, що рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) ОСОБА_2 відсутнє, що у відповідності до статті 1 Закону України « Про державний контроль за використанням та охороною земель» свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0090 га.
       На підставі зазначеного акта державним інспектором Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області 21 лютого 2018 року винесено припис про усунення порушення вимог земельного законодавства шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки або оформлення речового права на зазначену земельну ділянку.
       Долучений до матеріалів справи лист виконавчого комітету Житомирської міської ради від 31 серпня 2021 року містить інформацію про те, що позивачка 19 березня 2021 року зверталася в Центр надання адміністративних послуг Житомирської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 0,0090 га, яка розташована в АДРЕСА_1 . Однак, у задоволенні даної заяви їй відмовлено.
       Окрім того, рішенням Житомирської міської ради від 31 жовтня 2019 року позивачці відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо передачі вказаної земельної ділянки.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 без достатніх правових підстав використовує під подвір`я земельну ділянку площею 0,0090 га. Оскільки право користування за нею не зареєстроване, відтак суд позбавлений можливості припинити таке право. Окрім того, у контексті статей 116,123 ЗК України надання громадянам у користування земельних ділянок із земель державної або комунальної власності належить до повноважень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком.
       Так, відповідно до положень частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
       Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
       Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
       Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб ( частина перша статті 122 ЗК України).
       Згідно з положеннями статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
       Як встановлено судом, власником спірної земельної ділянки є Житомирська міська рада, яка не приймала жодних рішень про передачу даної земельної ділянки у власність чи користування сторонам. Вказану земельну ділянку самовільно використовує ОСОБА_2 , у зв`язку з чим посадовою особою уповноваженого державного органу винесено припис про усунення порушень вимог земельного законодавства та зобов`язано відповідачку звільнити цю земельну ділянку. Зазначений припис не виконано, земельна ділянка й досі без достатніх правових підстав перебуває у користуванні ОСОБА_2 . Вказані обставини свідчать про порушення відповідачкою вимог земельного законодавства. 
       Однак, зазначене не свідчить про обґрунтованість позовних вимог, адже у ОСОБА_1 не виникло будь-якого речового права на цю земельну ділянку, відтак вона позбавлена можливості ставити питання про звільнення ОСОБА_2 даної земельної ділянки.
       Окрім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що ОСОБА_2 безпідставно користується цією земельною ділянкою, оскільки не набула право користування нею у встановленому законом порядку, що, у свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для припинення такого права.
       При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішенням з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції ( зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування) суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією ( або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Однак, суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема, про передачу земельних ділянок у постійне користування, зміну цільового призначення землі тощо.
       Оскільки вирішення питання про передачу вказаної земельної ділянки належить до виключної компетенції Житомирської міської ради, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання міськраду передати цю земельну ділянку у користуванні ОСОБА_1 .
       Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивачка та її представник звернули увагу на те, що рішенням Житомирського апеяційного суду від 9 травня 2023 року зобов`язано ОСОБА_2 знести сарай, розташований на вказаній земельній ділянці. Однак, зазначене рішення жодним чином не свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у справі, яка переглядається, оскільки усунення перешкод у користуванні належною позивачці частиною житлового будинку та приватизованою земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , не створює для неї передумов та правових підстав для отримання у користування земельної ділянки, площею 0,0090 га, яка є комунальною власністю. 
       Суд належним чином дослідив обставини справи, надав належну правову оцінку зібраним доказам й вирішив спір у відповідності до вимог матеріального права та з дотриманням положень цивільного процесуального законодавства.
       Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спроствують висновків суду першої інстанції.
       Підстави для скасування чи зміни рішення відсутні. 
       
Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 17 січня 2023 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: