ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
26 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/10870/21	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чередниченка В.Є., Сафронової С.В.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу	 Головного управління ДПС у Запорізькій області 	
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від 29.12.2021р. у справі №280/10870/21	
за  позовом:	ОСОБА_1  	
до:  про:	Головного управління ДПС у Запорізькій області  визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу	

УСТАНОВИВ:

           23.10.2021р. ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся  до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області ( далі – ГУ ДПС у Запорізькій області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, судом першої інстанції позов зареєстровано 22.11.2021р. /а.с. 1-8,24/.
          Запорізьким окружним адміністративним судом від 16.11.2021р. відкрито провадження у адміністративній справі №280/10870/21 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу  і справу призначено до судового розгляду / а.с. 26/.
Позивач, посилаючись у адміністративному позові,  на те, що у жовтні 2021р. з застосунку «Дія» вона дізналась про те, що на виконанні державного виконавця Хортицького ВДВС  у м. Запоріжжі знаходиться вимога ГУ ДПС у Запорізькій області №Ф-20092-13 У від 25.06.2021р. про сплату нею – ОСОБА_1 ,  боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 37788,74 грн. за період з 01.01.2018р. по 19.05.2021р.. Вона вважає цю вимогу незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що вона не  є фізичною особою-підприємцем і ніколи не реєструвався в місцевих органах влади підприємцем, тим більше не була на обліку як фізична особа - підприємець  в податкових органах, тому відсутні підстави для сплати нею єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у відповідності до спеціального закону та норм Податкового кодексу та спеціального закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за кожен звітний період як фізична особа-підприємець. Крім цього зазначила, що у період за який нараховано заборгованість вона було офіційно працевлаштована і єдиний внесок за неї був сплачений роботодавцем. Тому просила суд визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Запорізькій області про сплату   боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-20092-13 У від 25.06.2021р. та зобов`язати відповідача виключити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 борг з єдиного внеску, оскільки вона не є фізичною особою – підприємцем та закрити її.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29.12.2021р. у справі №280/10870/21 адміністративний позов задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Запорізькій області про сплату   боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-20092-13 У від 25.06.2021р., зобов`язано   ГУ ДПС у Запорізькій області здійснити коригування в інформаційній системі органів ДПС даних інтегрованої картки шляхом видалення з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1  даних про наявність заборгованості (недоїмки) з ЄСВ в сумі 37788,74 грн. / а.с. 57-62/.
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу / а.с. 68-71/, але ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 17.05.2022р.  у справі  №280/10870/21 цю апеляційну скаргу було повернуто заявнику / а.с. 83/.
Відповідачем повторно, за допомогою засобів поштового зв`язку,  було подано апеляційну скаргу на рішення  суду першої інстанції від 29.12.2021р. у справі №280/10870/21 до суду апеляційної інстанції / а.с. 91-96,97/.
З метою забезпечення розгляду вищезазначеної апеляційної скарги Третім  апеляційним адміністративним судом 06.01.2023р. витребувано з суду першої інстанції матеріали справи  №280/10870/21 / а.с. 99/, які  надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 08.02.2021р. / а.с. 102/.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 13.02.2023р.  у справі №280/10870/21 заявнику апеляційної скарги поновлено строк на апеляційне оскарження , відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у Запорізькій області на рішення  Запорізького окружного адміністративного суду   від 29.12.2021р. у справі №280/10870/21 / а.с. 106/ та справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 28.03.2023р. /а.с. 107/,   про що судом апеляційної інстанції було належним чином  повідомлено учасників справи / а.с. 108-110/.
Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням  норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 29.12.2021р. та постановити у справі нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а положеннями ч. 5 ст. 250 КАС України передбачено, що датою ухвалення судового рішення  в порядку письмового провадження  є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав.
Під час розгляду цієї  справи судом першої інстанції встановлено, та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 / а.с. 9/, позивач у цій адміністративній справі, у жовтні 2021р., після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП №67126409 / а.с. 19-20/ дізналась про те, що  ГУ ДПС у Запорізькій області 25.06.2021р. прийнято вимогу про сплату   боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-20092-13 У на суму 37788,74 грн. / а.с. 32/, і саме ця вимога є предметом оскарження у цій адміністративній справі та у адміністративному позові в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона не є фізичною особою-підприємцем що виключає наявність в неї обов`язку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
З наданої суду ксерокопії вимоги ГУ ДПС у Запорізькій області про сплату   боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-20092-13 У від 25.06.2021р. / а.с. 32/ вбачається, що станом на 27.09.2021р. заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 37788,74грн. 
Враховуючи положення ст. 308 КАС України апеляційний перегляд цієї справи здійснюється в межа доводів апеляційної скарги відповідача і предметом апеляційного перегляду є перевірка наявності підстав для прийняття відповідачем у справі вимоги про сплату позивачем у справі боргу (недоїмки) зі сплати єдиного  внеску №Ф-20092-13 У від 25.06.2021р. на суму 37788,74 грн. та правильність і обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції у цій справі рішення в частині визнання протиправною та скасування цієї вимоги. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон).
Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону, це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 4 ч. 1 ст. 4 Закону встановлено що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до ст. 5 Закону облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.
Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.
Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.
Органи доходів і зборів повідомляють Пенсійний фонд про взяття на облік платників єдиного внеску із зазначенням органу доходів і зборів, в якому взято на облік платника. Порядок здійснення такого повідомлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом.
Відповідно до п. 2 та 3 ст. 7 Закону єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання №2390 від 01.07.2010р., процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Згідно п.п.3-4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390-VІ усі юридичні особи та фізичні особи - підприємці, створені та зареєстровані до 1 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру. Державний реєстратор при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки зобов`язаний, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, провести включення відомостей про діючі юридичні особи та фізичних осіб - підприємців і видати їм виписку з Єдиного державного реєстру.
Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.
Відповідно до п.п.7, 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2390 - VІ спеціально уповноважений орган з питань державної реєстрації протягом місяця з дати завершення процесу включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, передає відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, включених до Єдиного державного реєстру, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування (далі - уповноважені органи), які в межах своїх повнова жень ведуть облік юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та/або проводять реєстрацію юридичних осіб будь-яких організаційно-правових форм та фізичних осіб - підприємців.
Після закінчення передбаченого для включення відомостей до Єдиного державного реєстру строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, уповноважені органи у місячний строк проводять остаточне звірення даних відомчих реєстрів (баз даних реєстрів, журналів реєстрації, обліку тощо), за результатами якого готують аналітичну інформацію для передачі її тимчасовим міжвідомчим спеціальним комісіям, утвореним з метою проведення в Автономній Республіці Крим та від повідних областях інвентаризації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, відомості про яких до строку, встановленого пунктом 2 цього розділу, не включені до Єдиного державного реєстру.
За результатами проведеної тимчасовими міжвідомчими спеціальними комісіями роботи відомості про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, зареєстрованих до 1 липня 2004 року, включаються до Єдиного державного реєстру з відміткою про те, що свідоцтва про їх державну реєстрацію, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 1 липня 2004 року, вважаються недійсними.

Так, ч.2 Прикінцевих положень Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» не містить жодних приписів щодо будь-яких обов`язків фізичних осіб-підприємців, тому колегія суддів наголошує, що зазначена норма містить вказівку на обов`язок саме державного реєстратора протягом 2004-2005 років здійснити заміну раніше виданих юридичним особам та фізичним особам - підприємців свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка у разі надходження від таких юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної картки.
Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань станом на жовтень 2021р.  в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, дані про позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності, або про припинення позивача, як суб`єкта підприємницької діяльності, відсутні / а.с. 17,18/, і відповідачем в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України під час розгляду цієї справи судом першої інстанції та апеляційним судом не було надано суду будь-яких належних письмових доказів зворотного, що свідчить про те, що відповідачем не доведено, що ОСОБА_1  (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) станом на час винесення оскаржуваної вимоги та на час розгляду адміністративної справи є зареєстрованою як фізична особа-підприємець, або що позивач не завершив процедуру зняття з обліку в органах Пенсійного фонду України та/або не провів певні дії щодо облікових процедур у держреєстратора.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що положення ч.3 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (у редакції до 01.01.2016) передбачали, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, і аналогічні положення містяться у ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців», де зазначено, що якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.07.2020р. у справі №260/81/19 зроблено висновок про те, що відсутність офіційного підтвердження в особі статусу ФОП шляхом проходження реєстраційних процедур у порядку, визначеному Законом №755-ІУ, виключає можливість законного здійснення підприємницької діяльності та отримання відповідних доходів, за відсутності фактичних доказів протилежного, виключає і можливість формальної та фактичної участі особи у системі загальнообов`язкового соціального страхування за відповідним статусом.
Приймаючи до уваги наведені норми чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, що виникли між сторонами у цій справі, та фактичні обставини справи, які були встановлені судом під час її розгляду, колегія суддів вважає, що під час розгляду цієї справи не підтверджено факт реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця, що фактично виключає  можливість формальної та фактичної участі позивача  у системі загальнообов`язкового соціального страхування за відповідним статусом, що свідчить про те, що позивач у справі не є страхувальником у розумінні  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»   та не має обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску, що свідчить про протиправність нарахування позивачу недоїмки зі сплати єдиного внеску за період 2018-2020рр. згідно вимоги   та за даними інтегрованої картки платника податків, тому суд першої інстанції під час розгляду цієї справи зробив правильний висновок щодо  протиправності прийнятою відповідачем у справі вимоги про сплату   боргу по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ф-20092-13 У від 25.06.2021р. на суму 37788,74грн. та скасував таке рішення суб`єкта владних повноважень задовольнивши у цій частині заявлені позивачем у справі позовні вимоги. 
Стосовно заявлених позивачем у цій справі позовних вимог щодо зобов`язання відповідача здійснити коригування в інформаційній системі органом ДПС даних інтегрованої  картки, то під час вирішення цієї частини позовних вимог необхідно враховувати наступне. 
Відповідно до Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який затверджено наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016р. та зареєстровано  в Міністерстві юстиції України 20.05.2016р. за № 751/28881 (далі – Порядок), інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.
Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками та містять інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Згідно з главою 2 Розділу II Порядку з метою забезпечення контролю за коректністю відображення інформації в інформаційній системі органів ДФС при відкритті/закритті ІКП підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, проводиться щоденний контроль шляхом формування реєстрів перевірки записів, зокрема, за напрямами: наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску та переплати за платежами, за якими не передбачено подання платником податкової звітності до органу ДФС (крім платежів, які контролюються органами ДФС в частині актів перевірок); наявність нарахованих сум, сум податкового боргу, заборгованості з єдиного внеску в ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування».
Розбіжності не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень, шляхом усунення помилок: у разі виявлення невідповідностей між відкритими в інформаційній системі органів ДФС ІКП та затвердженим Переліком форм ІКП здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП; у разі сплати новоствореним платником, який не включений до реєстру платників певного податку, кошти розносяться до ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування». Відпрацювання ІКП зі спеціальним кодом «Платежі до з`ясування» здійснюється згідно з пунктом 3 глави 2 розділу ІІІ цього Порядку.
Отже аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що  що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020р. у  справі № 826/9288/18.
Європейський суд з прав людини у пункті 75 рішення від квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Колегія суддів вважає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, тому необхідною умовою для ефективного поновлення порушеного права є існування чіткого зв`язку між правопорушенням та способом захисту права, тобто метою судового захисту має бути усунення перешкод в реалізації права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе, тому  вимога на захист права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Враховуючи, що сума боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 37788,74 грн., яка визначена вимогою відповідача  №Ф-20092-13 У від 25.06.2021р., та відображена в інтегрованій картці платника податків - позивача  у справі, визнана протиправною, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити коригування в інформаційній системі органом ДПС даних інтегрованої  картки про наявність заборгованості (недоїмки) з ЄСВ в сумі 37788,74 грн. є обґрунтованими та такий спосіб захисту порушеного права позивача відповідає обсягу порушених прав позивача у справі і у даному випадку є ефективним, тому  колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо обґрунтованості цієї частини  позовних вимог.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення заявлених позивачем у справи вимог, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем вимог у повному обсязі,   зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду  першої інстанції від 29.12.2021р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача  залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну   скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького  окружного адміністративного суду   від 29.12.2021р. у справі №280/10870/21 –  залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
                    Постанову  виготовлено та підписано 26.04.2023р.      
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова