ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" квітня 2023 р.           Справа№ 910/13700/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Коротун О.М. 
          Майданевича А.Г. 
 
без виклику представників сторін
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ»
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 року
у справі №910/13700/22 (суддя - Гулевець О.В.)
за позовом     Товариства з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ»
до     Представництва «МЕДА Фармасьютікалз Світселенд ГмбХ» в Україні
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача     -     Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»
про     стягнення 41 701,92 грн,-
                                                             
                                                            ВСТАНОВИВ:            
                 Товариство з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» (далі - позивач)  звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Представництва «МЕДА Фармасьютікалз Світселенд ГмбХ» в Україні (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача     -     Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - третя особа) про стягнення   з відповідача на користь позивача 41 701,92 грн.
          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем страхове відшкодування згідно договору №207.19.000003 на ремонт автомобіля «SKODA», державний реєстраційний № НОМЕР_1 не відшкодовано. 
          Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
          Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої   просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 року у справі №910/13700/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
          Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.
          Так, за твердженням скаржника, згідно постанови Дніпровського районного суду міста Києва №775/17132/19 від 15.11.2019 року ОСОБА_1 зазначений, як працюючий в підприємстві «МЕДА». 
          При цьому, представник скаржника наголосив, що згідно електронного листа ОСОБА_1 підтвердив, що є працівником відповідача.
          Крім того, за твердженням скаржника, 29.09.2021 року представництво «МЕДА Фармасьютікалз Світселенд ГмбХ» в Україні у страховій справі 11.19.2950, за пошкоджений автомобіль «SKODA», державний реєстраційний № НОМЕР_1 внаслідок ДТП від 18.10.2019 року, відшкодувало позивачу 7122,13 грн. Сума 41701,92 грн (106827,85 грн розмір здійсненого позивачем відшкодування згідно договору №207.19.000003 на ремонт автомобіля «SKODA», державний реєстраційний № НОМЕР_1 мінус 58003,80 грн відшкодування ПАТ «СК «УСГ» на підставі полісу АМ/6874724 мінус 7122,13 грн відшкодування відповідача) позивачу не відшкодована.            
          Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2023 року  апеляційну скаргу у справі №910/13700/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Майданевич А.Г.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 року у справі №910/13700/22. Призначино до розгляду апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 року у справі №910/13700/22 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.
27.03.2023 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого відповідач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін.
Крім того, представник  відповідача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема зазначив, що транспортний засіб «SKODA», державний реєстраційний № НОМЕР_1 мав пошкодження складових частин кузова до ДТП та підлягав відновлювальному ремонту, а тому даний факт свідчить про наявність підстав для розрахунку коефіцієнта  фізичного зносу на підставі пп. 2) п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. 
Відповідач здійснив виплату страхового відшкодування  в розмірі 58003,80 грн згідно звіту №1188 від 27.11.2019 року, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні 70,00%. 
Також представник відповідача наголосив, що у випадку пред`явлення позивачем вимоги до відповідача про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «SKODA», державний реєстраційний № НОМЕР_1 без урахування коефіцієнта фізичного зносу буде неправомірним та безпідставним, що суперечить висновкам Верховного Суду.
При цьому, представник відповідача зазначив, що різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням повинна відшкодовувати винна особа в ДТП, оскільки відповідач виконав свої обов`язки в повному обсязі згідно з нормами діючого Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності  власників наземних транспортних засобів».  
          Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення  Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 року у справі №910/13700/22  підлягає  залишенню без змін, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» - без задоволення,  з наступних підстав. 
          Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
           18.10.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Skoda Super B» д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія     ОСОБА_2 та автомобіля марки «Skoda Octavia» д/н НОМЕР_2 , під керуванням водія  ОСОБА_1 .
          Згідно із постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2019 року у справі №755/17132/19, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу «Skoda Octavia» д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 ,    пунктів 12.1., 13.1. Правил дорожнього руху.
          У вказаній вище постанові, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Skoda Octavia» д/н НОМЕР_2 , 18.10.2019 року, приблизно о 17 годині 25 хвилин, рухався а/д Н-09, 437 км, не вибрав у встановлених межах безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Skoda Superb» державний номерний знак НОМЕР_1 , чим заподіяв транспортним засобам технічні пошкодження та завдав матеріальної шкоди.
          Так, даною постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді    штрафу.
          Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції,  станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом «Skoda Octavia» д/н НОМЕР_2 , з    вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ПрАТ Страхова компанія «Українська страхова група»     згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6874724.
           29.03.2019 року між позивачем та відповідачем  було укладено Генеральний договір № 207.19.000003 добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом марки «Skoda Super B» д/н НОМЕР_1 .
          Згідно рахунку № НОМЕР_3 та акту виконаних робіт вартість ремонтних робіт автомобіля марки Skoda Super B» д/н НОМЕР_1 становить у розмірі 106 827,85 грн.
          Позивачем перераховано на користь ТзОВ «Інтерциклон» страхове відшкодування в сумі 106 827,85 грн, що підтверджується платіжним дорученням    №ЦО05505 від 11.11.2019 року.
           05.02.2020 року позивачем направлено на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» заяву про виплату страхового відшкодування.          
          Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» перераховано на користь позивача страхове відшкодування в сумі 58 003,80 грн, що підтверджується платіжним дорученням    № 12353 від 08.05.2020 року.
          Так, позовні вимоги, зокрема мотивовані тим, що, представництвом «МЕДА Фармасьютікалз Світселенд ГмбХ» в Україні    було перераховано на користь позивача страхове відшкодування в сумі 7122,13 грн. Посилаючись на приписи ст.ст. 1172, 1187, 1194 Цивільного кодексу України,    позивач    зазначає, що відповідач, водія якого визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати суму матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 41     701,92 грн.
          Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу    України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
          Згідно ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
          Відповідно до ч. 1  ст. 1166 Цивільного кодексу України  (далі -  ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
          Частинами 1, 2  ст. 1187 Цивільного кодексу України  передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює    підвищену небезпеку.
          Нормою  ст. 1172 Цивільного кодексу України  визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
          Згідно п. 1 ч. 1  ст. 1188 Цивільного кодексу України  шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
          Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
          Відповідно до  ст. 999 Цивільного кодексу України  законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього  Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
          Пунктом 9 ч. 1  ст. 7 Закону України «Про страхування»  встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
          Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються  Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
          Системний аналіз положень цього  Закону  дає підстави для висновку, що в момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.
          За змістом  ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
          Відповідно до п. 22.1  ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»  у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
          Згідно із  ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
          Відповідно до  ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",  у  зв`язку  з  пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані  з  відновлювальним ремонтом транспортного засобу  з  урахуванням зносу, розрахованого  у  порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно  з  метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,  з  евакуацією транспортного засобу  з  місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом  у  момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно,  з  поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
          Виконання обов`язку  з  відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність,  Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  покладено на страховика (винної особи),  в  межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
          Згідно із положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
          Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
          Отже, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
          Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, у відповідності до умов Генерального договору № 207.19.000003 добровільного страхування наземного транспорту, внаслідок настання страхового випадку (ДТП) позивачем згідно із платіжним дорученням №ЦО05505 від 11.11.2019 року було сплачено на користь ТзОВ «Інтерциклон» страхове відшкодування в розмірі    106 827,85 грн.
          Відповідно до ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
          Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
          На підставі ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.
          Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
          Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду у межах фактичних витрат.
          Так, факт наявності вини водія транспортного засобу «Skoda Octavia» д/н НОМЕР_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 18.10.2019 року, підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2019 року у справі №755/17132/19 та не підлягає доказуванню у розумінні ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.
          Щодо твердження скаржника, що обставина перебування водія, який визнаний винуватим у вчиненні правопорушення, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, у трудових відносинах з відповідачем та автомобіль перебував в експлуатації на підставі договору лізингу № OL056057 від 07.03.2018 року встановлена    у справі №755/19452/20, колегія суддів відзначає наступне. 
          З аналізу ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України слідує, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.
          Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
          Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі №914/820/17.
          Так, як було встановлено вище, ДТП сталося з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем Skoda Octavia» д/н НОМЕР_2 .
          При цьому, колегія суддів відзначає, що оскільки рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року у справі №755/19452/20 в частині позовних вимог до Представництва "МЕДА Фармасьютікалз Світселенд ГмбХ" в Україні скасовано та не набрало законної сили, дана обставина щодо перебування ОСОБА_1 на момент ДТП при виконанні своїх трудових обов`язків та був працівником Представництва «МЕДА Фармасьютікалз Світселенд ГмбХ» в Україні підлягає доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом. 
          Відповідно до ч. 1  ст. 73 Господарського процесуального кодексу України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
          Відповідно до ч. 1-3  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).          
          Таким чином, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269  Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 на момент ДТП знаходився при виконанні своїх трудових обов`язків.
          При цьому, посилання скаржника на постанову Дніпровського районного суду міста Києва №775/17132/19 від 15.11.2019 року та електронний листа ОСОБА_1 підтверджують лише  те, що останній є працівником відповідача.
          З огляду на викладене, та враховуючи, що позивачем не доведено факту виконання ОСОБА_1 під час ДТП своїх трудових (службових) обов`язків як працівника Представництва «МЕДА Фармасьютікалз Світселенд ГмбХ» в Україні, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ».
          Водночас, колегія суддів відзначає, що позивач не позбавлений права звернутися з відповідним позовом до ОСОБА_1 .
          Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ними в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
          Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що  мотиви апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ» фактично зводяться до мотивів викладених у позовній заяві, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.   
          Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, 269 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду першої інстанції - без змін.   
          Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
          Суд апеляційної інстанції роз`яснює, що, за загальним правилом, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -
                                                     
                                                    ПОСТАНОВИВ:                    
           1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «ЕКСПРЕС СТРАХУВАННЯ»
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2023 року у справі №910/13700/22 залишити без задоволення.
           2.  Рішення  Господарського суду міста Києва  від 17.02.2023 року у справі №910/13700/22 залишити без змін.
           3.  Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
           4.    Матеріали справи №910/13700/22 повернути до Господарського суду міста Києва.     

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                О.М. Коротун

                                                                                А.Г. Майданевич