КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  №753/7778/21
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/1440/2022
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                  
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                    при секретарі                      Баллі Л.М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та адвоката Бірюкової Олени Миколаївни на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року та додаткові рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2021 року (суддя Комаревцева Л.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості з орендної плати,
 
встановив:
 
у квітні 2021р. позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення солідарно з ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість по сплаті орендної плати за використання нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , з урахуванням індексу інфляції і 3% річних в загальній сумі 168200грн 65коп., з яких:  154 658грн - основна сума боргу, 7 799грн - 3% річних, 5743грн 65коп. - інфляційні втрати, а також судові витрати.
Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її донька - ОСОБА_6 , якій на праві власності належало нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 6 вересня 2002р. 1 лютого 2018р. між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_4   був укладений договір оренди зазначеного нежитлового приміщення.
Позивачка стверджувала, що після смерті її доньки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенком В.В. відкрита спадкова справа, а вона є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_6 та прийняла спадщину в повному обсязі. У листопаді 2020 року їй стало відомо, що нежитлове приміщення використовується ФОП ОСОБА_4 за договором оренди від 1 лютого 2018р., однак  з 1 червня 2020 року ФОП ОСОБА_4 орендну плату за користування об`єктом нерухомості не сплачує. 
Позивачка посилалася на те, що вона звернулася до ФОП ОСОБА_4 з метою переукладення договору зі спадкоємцем та вирішення питання щодо виплати орендної плати. Однак ФОП ОСОБА_4 повідомила, що договір оренди був пролонгований ще за життя ОСОБА_6 , а тому вона не вбачає підстав для переукладення договору. При цьому, орендну плату за вказаним договором з 1 червня 2020 року вона сплачує 

ОСОБА_5 , який представився цивільним чоловіком померлої ОСОБА_6 .
Позивач зазначала, що ОСОБА_5 не заперечував факту отримання коштів від ФОП ОСОБА_4 , так як вважає, що має на це право, однак  юридичний документ, який підтверджував би право ОСОБА_5 на спадкове майно або доходи від використання спадкового майна - відсутній, а відтак ФОП ОСОБА_4 повинна була виконувати свої обов`язки за договором оренди перед нею, як новим орендодавцем.
Позивач вважала, що за період з 1 червня 2020 року по 1 квітня 2021 року заборгованість з  орендної плати становить 154 658грн, яка повинна бути виплачена з врахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. Додатковими рішеннями Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_4 5 500грн та на користь ОСОБА_5 6 800грн витрат на правову допомогу.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її представник - адвокат Бірюкова О.М. просять рішення суду та додаткові рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Позивачка та її представник посилаються на неповне з`ясування судом обставин справи, так як суд безпідставно наділив ОСОБА_5 рівними правами зі спадкоємцями першої черги за законом, оскільки ОСОБА_5 на момент розгляду спору не мав статусу спадкоємця за законом. Він мав лише статус заявника у спадковій справі і позивача в судовій справі №753/16113/20 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 . 
Також апелянти зазначають, що відповідач ОСОБА_5 підтвердив, що син ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відмовився від спадщини матері на користь ОСОБА_1 , а відтак даний факт не підлягав доказуванню відповідно до положень ст. 82 ЦПК України.
Позивачка та її представник вважають, що ОСОБА_1 , як єдиній спадкоємиці ОСОБА_6 , спадщина належить з моменту її відкриття, а відтак вона має право на отримання від ФОП ОСОБА_4 орендної плати за користування нежитловим приміщенням, яке входить до складу спадкового майна, незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину на це майно.
Позивачка та її представник зазначають, що ФОП ОСОБА_4 користувалася нежитловим приміщенням до квітня 2021 року, однак оренду плату не платила, приміщення за актом приймання-передачі не передала, а відтак зобов`язана сплатити орендну плату з 1 червня 2020 року до складання акту приймання-передачі приміщення, з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.
Крім того, позивачка та її представник зазначають, що додаткові рішення суду ухвалено з порушенням положень ч. 9 ст. 141 ЦПК України, оскільки суд не врахував, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідачів, а тому безпідставно стягнув з позивачки витрати відповідачів на правову допомогу. Апелянти зазначали, що ФОП ОСОБА_4 продовжувала користуватися чужим майном, а орендну плату передавала ОСОБА_5 , не перевіряючи його повноважень.
Ухвалою суду від 3 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження.
У жовтні 2021 року апеляційному суду надана копія свідоцтва про смерть 24 вересня 2021 року ОСОБА_1 , яке видане 25 вересня 2021 Дарницьким відділом державної реєстрацій актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Протокольною ухвалою суду від 10 серпня 2022 року до участі у справі залучені спадкоємці ОСОБА_1 за заповітом - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник ФОП ОСОБА_4 - адвокат Мельниченко В.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення та 
                                                                    
додаткове рішення суду залишити без змін, та стягнути з позивачки судові витрати, посилаючись на те, що позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу того, що вона є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_6 . Крім того, ОСОБА_1 є неналежним позивачем у справі, оскільки їй не належить право вимоги по пред`явленому в суді позову, так як вона не має свідоцтва про право на спадщину на спірне нежитлове приміщення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_5 - адвокат Кілічава Т.М. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення та додаткове рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що доводи позивачки, що вона є єдиним спадкоємцем, не відповідають дійсності, оскільки судом встановлено, що між ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 існує спір щодо кола спадкоємців та зміни черговості одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_6  ОСОБА_5 15 вересня 2020 року подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини померлої ОСОБА_6 , а тому на сьогодні існує два спадкоємці - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 
ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, шляхом направлення судового повідомлення на його електронну адресу, з якої ним до суду було направлено клопотання про розгляд справи 2 листопада 2022 року у його відсутність (с.с.45 т.2), а також шляхом направлення судового повідомлення на його поштову адресу, яке повернулося до суду без вручення з відміткою листоноші про відсутність адресата за вказаною адресою (с.с.48-49 т.2), у судове засідання не з`явився, клопотання про його перенесення не подав, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів розглянула справу у його відсутність.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - адвоката Бірюкової О.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги, пояснення відповідача ОСОБА_4 , її представника - адвоката Корнієнко Л.В. та представника відповідача ОСОБА_5 - адвоката Стрикаль О.В., які просили залишити рішення та додаткові рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 вересня 2002  року ОСОБА_6 належало 3/100 частин нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 33,2кв.м. 
1 лютого 2018 року між ОСОБА_6 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_4 (орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення АДРЕСА_1, за умовами якого орендодавець передала у користування орендаря нежитлове приміщення, загальною площею 33,2кв.м, яке розташоване по АДРЕСА_1 .
Пунктом 6.1. договору оренди сторони визначили, що розмір щомісячної орендної плати становить 14 000грн.
Згідно пункту 6.2. договору оренди орендна плата нараховується з 1 березня 2018 року до 28 лютого 2019 року, повернення орендарем приміщення орендодавцю по відповідному акту приймання-передачі. Звільнення орендарем приміщення до закінчення терміну дії договору без його розірвання не звільняє орендаря від сплати орендних платежів.
Пунктом 6.4. договору оренди сторони визначили, що орендар самостійно щомісячно не пізніше 1 числа поточного місяця сплачує її готівкою орендодавцю за адресою по АДРЕСА_1 .
Пунктом 7.1. договору оренди сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 28 лютого 2019 року, а в частині  взаємних розрахунків та відповідальності сторін до повного виконання умов цього договору.
Пунктом 1.6. договору оренди орендар зобов`язалася повернути приміщення 
                                                                              
орендодавцю не пізніше дати закінчення терміну дії договору або дня припинення договору за інших обставин за актом приймання-передачі.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 17 серпня 2021 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
15 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ващенком В.В. заведена спадкова справа щодо майна ОСОБА_6 , спадкоємцями якої є її мати ОСОБА_1 та син ОСОБА_7 .
Під час судового розгляду відповідач ОСОБА_5 підтвердив, що син спадкодавця ОСОБА_7 30 листопада 2020 року відмовився від спадщини ОСОБА_6   на користь ОСОБА_1 . Вказана обставина не заперечувалася ФОП ОСОБА_4 .
Також під час судового розгляду відповідачка ФОП ОСОБА_4 підтвердила, що договір оренди АДРЕСА_1 був пролонгований, вона користувалася нежитловим приміщенням до квітня 2021 року, сплачуючи орендну плату ОСОБА_5 , якого знала як чоловіка ОСОБА_6 .
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не є єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 , оскільки доказів відмови ОСОБА_7 від спадщини суду не надано, а заяву про прийняття спадщини також подав ОСОБА_5 , який пред`явив позов про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , надання права спадкування разом із спадкоємцями першої черги. Суд вважав, що позивачкою не надано доказів, що вона є правонаступником померлої ОСОБА_6 та зареєструвала право власності на нерухоме майно.
Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з таких підстав.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно із частинами першою та другою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 626, частини першої статті 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
За частиною першою статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Згідно зі статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.  Договір набирає чинності з моменту його укладення.  Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
                                                                  
Відповідачка ФОП ОСОБА_4 не заперечувала, що після припинення 28 лютого 2019 року дії договору оренди, з 1 березня 2019 року продовжувала користуватися належним ОСОБА_6 нежитловим приміщенням за згодою орендодавця. Також відповідачка не заперечувала, що користувалася нежитловим приміщенням і після смерті ОСОБА_6 без укладення відповідного договору зі спадкоємцями останньої.
Частиною першою статті 770 ЦК України визначено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
Виходячи з вищезазначених норм матеріального права, до спадкоємця ОСОБА_6 перейшли права орендодавця за договором оренди, який не був розірваний, у тому числі право на отримання орендних платежів.
Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно  до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №303/6974/16.
Отже, ОСОБА_1 , звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_6 , стала власником спадкового майна, у тому числі і спірного нежитлового приміщення, з моменту відкриття спадщини та набула право користування та володіння цим майном, а відтак з моменту відкриття спадщини набула право вимагати від орендаря сплати орендних платежів на її користь.
Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не була єдиним спадкоємцем ОСОБА_6 , а відтак її вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_4 орендних платежів за користування нежитловим приміщенням є передчасними, на думку колегії 
                                                                     
суддів, не ґрунтується на обставинах справи та нормах матеріального права.
Під час судового розгляду було встановлено, що заяви про прийняття спадщини ОСОБА_6 до приватного нотаріуса подали син спадкодавця ОСОБА_7 та її мати - ОСОБА_1 ОСОБА_7 відмовився від своєї частини спадщини на користь спадкоємця ОСОБА_1 і вказані обставини не спростовувалися відповідачами.
Згідно частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Вищевказана обставина була зазначена відповідачем ОСОБА_5 та не заперечувалася ФОП ОСОБА_4 .
У разі наявності у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини, суд не був позбавлений можливості витребувати у приватного нотаріуса Ващенка В.В. копії спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_6 .
Враховуючи, що рішення суду не містить обґрунтування не прийняття судом вищезазначеної обставини, визнаної відповідачами, колегія суддів вважає, що суд не мав правових підстав для висновку, що відмова спадкоємця ОСОБА_7 від спадщини матері на користь ОСОБА_1 є недоведеною.
Також під час судового розгляду було встановлено, що 15 вересня 2020 року заяву про прийняття спадщини ОСОБА_6 подав ОСОБА_5 . Однак, ОСОБА_5 не є спадкоємцем за заповітом та спадкоємцем першої черги за законом, його право на спадкування спадщини ОСОБА_6 разом із спадкоємцями першої черги за законом залежить від рішення суду, яке станом на дату подання даного позову та ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі прийнято не було. 
На час перегляду даної справи апеляційним судом у задоволенні позову ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги судом першої інстанції було відмовлено.
Колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що подання ОСОБА_5 заяви про прийняття спадщини ОСОБА_6 свідчить про те, що він є її спадкоємцем за законом, не ґрунтуються на нормах матеріального права та є помилковим.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наданими суду доказами було підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 на час подання даного позову була єдиним спадкоємцем першої черги за законом ОСОБА_6 , а відтак мала правові підстави для пред`явлення позову про стягнення орендних платежів за договором оренди, який був укладений між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_4 від 1 лютого 2018 року.
Оскільки під час судового розгляду було встановлено, що відповідачка ФОП ОСОБА_4 продовжувала користуватися нежитловим приміщенням і після закінчення договору оренди від 1 лютого 2018 року та після смерті ОСОБА_6 , за актом прийому-передачі відповідно до пункту 1.6. договору оренди нежитлове приміщення спадкоємцю не передала, з неї підлягають стягненню орендні платежі за весь період користування орендним приміщенням після смерті ОСОБА_6 , тобто з 1 червня 2020 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли приміщення перейшло у користування спадкоємця.
Доводи відповідачки ФОП ОСОБА_4 , що вона звільнила нежитлове приміщення у кінці грудня 2020 року та сплачувала орендні платежі ОСОБА_5 , належними доказами не підтверджені, а ОСОБА_5 отримання орендних платежів після смерті ОСОБА_6 заперечує.
Згідно пункту 6.9 договору оренди нежитлового приміщення АДРЕСА_1 від 1 лютого 2018 року, у випадку, якщо цей договір оренди триває на наступний (2019-2020) рік, орендна плата буде нараховуватися з урахуванням коефіцієнта інфляції згідно даних 
                                                                 
Держкомстату України. 
Відповідно до наданого позивачкою розрахунку за період з 1 червня 2020 року по 1 квітня 2021 року заборгованість з орендної плати становить 154 658грн, відповідачкою ФОП ОСОБА_4 вказаний розрахунок спростований не був, контррозрахунок не наведений, а відтак колегія суддів вважає, що саме визначена сума підлягає стягненню з відповідачки.
У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Пунктами 6.1. та 6.4 договору оренди сторони визначили, що розмір щомісячної орендної плати становить 14 000грн і орендар самостійно щомісячно не пізніше 1 числа поточного місяця сплачує її готівкою орендодавцю за адресою по АДРЕСА_1 .
Відповідачкою ФОП ОСОБА_4 не надано доказів виконання обов`язку по щомісячній сплаті орендних платежів з 1 червня 2020 року спадкоємцю ОСОБА_6 - ОСОБА_1 , а відтак заборгованість підлягає стягненню з врахуванням інфляційних втрат та 3% річних, розрахунок яких наведений позивачкою у позовній заяві.
Відповідачкою ФОП ОСОБА_4 вказаний розрахунок спростований не був, контррозрахунок не наведений, колегія суддів зазначає, що він є правильним, а відтак позовні вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_4 7 799грн - 3% річних та 5 743грн 65коп. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з цим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у солідарному порядку з ОСОБА_5 задоволенню не підлягають з таких підстав.
Пред`являючи вимоги про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів, позивачка посилалася на те, що при досудовому врегулюванні спору з ОСОБА_5 , останній зазначав, що має право на отримання орендних платежів, так як вважає себе цивільним чоловіком ОСОБА_6 та її спадкоємцем, та має право розпоряджатися спадковим майном і отримувати прибутки від його використання. Крім того, ФОП ОСОБА_4 повідомила, що орендну плату щомісячно передавала ОСОБА_5 , як чоловіку ОСОБА_6 . 
Згідно зі статтею 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога 
                                                                                
виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
ОСОБА_5 не був орендарем за договором оренди нежитлового приміщення АДРЕСА_1 від 1 лютого 2018 року, а відтак не має зобов`язання по сплаті орендних платежів за вказаним договором солідарно з ФОП ОСОБА_4 .
Під час судового розгляду ОСОБА_5 заперечував отримання від ФОП ОСОБА_4 щомісячних орендних платежів після смерті ОСОБА_6 , доказів цим обставинам надано ОСОБА_4 не було. Також позивачкою не надано доказів, що ОСОБА_5 визнавав отримання щомісячних орендних платежів після 30 травня 2020 року, як спадкоємець ОСОБА_6 .
За таких обставин, позовні вимоги, пред`явлені до ОСОБА_5 , як солідарного боржника за договором оренди від 1 лютого 2018 року, є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, не оцінені надані докази, судом неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Оскільки  ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачка ОСОБА_1 померла, спірні правовідносини допускають правонаступництво, а відтак заборгованість з орендних платежів, які підлягають стягненню з ФОП ОСОБА_4 ,  стягуються на користь спадкоємців ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частинах відповідно до заповіту ОСОБА_1 .
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно із частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, пред`явлених до ФОП ОСОБА_4 , з неї на користь  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частинахпідлягає стягненню сплачений позивачкою ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1 682грн 10коп. та за подання апеляційної скарги у сумі 2 523грн, а всього 4 205грн 10коп. 
Додаткове рішення є невід`ємною частиною основного рішення у справі, а відтак у разі скасування рішення у справі, додаткове рішення втрачає свою силу.
Враховуючи, що рішення суду підлягає скасуванню, крім того позивачкою ОСОБА_1 подані апеляційні скарги на додаткові рішення, ухвалені судом першої інстанції додаткові рішення у даній справі також підлягають скасуванню. 
Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на 
                                                               
обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги, пред`явлені до ФОП ОСОБА_4 підлягають задоволенню, понесені нею судові витрати відшкодуванню не підлягають.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Чмель І.М. зазначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, визначивши їх у розмірі 14 400грн.
8 липня 2021 року представник ОСОБА_5 - адвокат Чмель І.М. подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивачки понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у сумі 6 800грн.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частини третя, четверта статті 137 ЦПК України).
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання 
                                                             
юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.
У підтвердження понесених відповідачем ОСОБА_5 витрат на правову допомогу суду першої інстанції були надані: копія договору № 26/05 про надання правової допомоги, укладеного 26 травня 2021 року між ОСОБА_5 та Адвокатським об`єднанням «АдвокатГруп Україна», копія додатку № 1 до договору - кошторис послуг, копія квитанції про плату 27 травня 2021 року 4 800грн та опис робіт.
У судовому засіданні 23 червня 2021 року адвокатом Чмель І.М. також наданий попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та детальний опис робіт на загальну суму 6 800грн, згідно якого вартість складання відзиву на позовну заяву становить 2 800грн, участь у судових засіданнях 2 червня та 23 червня 2021 року - по 2 000грн. Також були надані копії квитанцій про оплату ОСОБА_5 6 800грн.
Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачкою ОСОБА_1 та її представником не було заявлено про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, понесених відповідачем ОСОБА_5 .  
Колегія суддів вважає, що зазначений розмір відповідає складності справи, витраченому адвокатом часу, не є завищеним та неспівмірним.
Виходячи з того, що позовні вимоги, пред`явлені до ОСОБА_5 , задоволенню не підлягають, правонаступники позивачки ОСОБА_1 зобов`язані відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу у сумі 6 800грн.
Доводи апеляційної скарги, що даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача ОСОБА_5 , а тому відповідно до положень п. 9 ч. 3 ст. 141 ЦПК України суд повинен покласти на нього судові витрати незалежно від результатів вирішення спору, колегія суддів вважає безпідставними.
Частиною 9 статті 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Під час судового розгляду не було доведено, що даний спір виник внаслідок неправильних дій ОСОБА_5 , він не був стороною договору оренди, а відтак не може бути солідарним відповідачем за орендними правовідносинами, які виникли між спадкоємцями орендодавця ОСОБА_6 та орендарем ФОП ОСОБА_4 , тому позовні вимоги у даній справі до нього були заявлені безпідставно.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд 
 
постановив:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та адвоката Бірюкової Олени Миколаївни задовольнити.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року та додаткові рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2021 року скасувати.
                                               
Ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частинах 168 200грн 65коп. заборгованості та 4 205грн 10коп. судового збору, а всього 172 405грн 75коп.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судові витрати у сумі 3 400грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати у сумі 3 400грн.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
            Повний текст постанови складено 4 травня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                    І.М. Рейнарт

Судді                                                                      Г.М. Кирилюк

                                                                               Т.А. Семенюк