Справа № 161/1954/22 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/590/23  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
12 червня 2023 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,   
секретар судового засідання Власюк О. С.,
з участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2023 року,

                                          В С Т А Н О В И В :
У лютому 2022 року ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на 184 км залізничного шляхопроводу ПК9 непарної колії «Кривин-Могиляни» вантажним потягом №3009 локомотив ВЛ80к-201 відбувся наїзд на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер.
За фактом настання цієї події 31.05.2018  було внесено відомості до ЄРДР за № 12017240080000408 та розпочато досудове розслідування. 
Відповідач є власником джерела підвищеної небезпеки, а отже  має відповідати без вини, тому син загиблого має право на відшкодування моральної шкоди у порядку ст. ст. 23, 1167, 1172, 1187 ЦК України.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із втратою батька, який був для нього опорою, підтримкою і годувальником. Його життя непоправно змінилося і жодні зусилля з його боку не зможуть виправити ситуацію, яка склалася. Порушено його право дитини на гідний рівень життя. Смерть батька, з яким вони проживали однією сім`єю і мали стійкі сімейні зв`язки стала різкою психотравматичною подією, яка викликала у дитини стрес.
Він відчуває страждання та біль, пов`язані із втратою рідної людини.
Крім того, через незначний проміжок часу він втратив і маму, у якої були проблеми зі здоров`ям. 
Пов`язані зі смертю батька страждання неповнолітнього позивача є триваючими, тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в його житті. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. 
Вважає розумним і справедливим буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000 грн, які і просить стягнути з відповідача.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2023року позов задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 200 000 грн моральної шкоди, завданої смертю батька.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави 992,40 грн судового збору.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 від імені позивачки ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено що ІНФОРМАЦІЯ_2 вантажним поїздом №3009 на 184 кілометрі ПК9 непарної колії перегону «Кривин-Могиляни» було смертельно травмовано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Підгайці Луцького району Волинської області (а.с.7-8).
ІНФОРМАЦІЯ_2 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017240080000408, розпочато досудове розслідування та 02.11.2018 винесено постанову про закриття кримінального провадження.
Неповнолітній ОСОБА_3 є сином загиблого ОСОБА_5 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.14).
Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди.
За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року
у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не
є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою
(частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Матеріали справи не містять, а судом першої інстанції не встановлено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблого.
Судом першої інстанції встановлено, що причиною загибелі ОСОБА_5 є його потрапляння під потяг у зв`язку з допущенням необережності через порушення елементарних правил поведінки при знаходженні поряд із залізничною колією та при її переході під час руху по ній товарного поїзда.
З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов вірного висновку, що встановлена причина смерті батька позивача не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності, однак підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що неповнолітньому ОСОБА_3 завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушенням укладу його життя, погіршенням його фінансового забезпечення. Факт загибелі батька є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань малолітньої дитини, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Суд першої інстанції зменшив заявлений позивачем розмір моральної шкоди до 200 000 грн з урахуванням допущеної необережності самим потерпілим.
Колегія суддів погоджується, що зазначений розмір моральної шкоди відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивача та є обґрунтованим, оскільки судом першої інстанції при його визначенні враховано принципи розумності, виваженості та справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку
та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд         
                                           П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 квітня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.     

Головуючий - суддя    

Судді