ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/1653/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),  суддів:  Щербака А.А., Баранник Н.П.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі удового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року (суддя 1-ї інстанції Стрельнікова Н.В.)  в адміністративній справі №280/1653/22 за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області,  Головного управління ДФС у Запорізькій області,  Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду  позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області,  Головного управління ДФС у Запорізькій області, Державної казначейської служби України  в якій позивачка просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби України в Запорізькій області від 03 червня 2021 року № Ф-84628- 51 на суму 3117,18 грн.
- визнати протиправною відмову Головного управління Державної податкової служби України в Запорізькій області, оформлену листом від 09.12.2021 №77608/6/08 01-24-07, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення помилково сплаченої суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
-зобов`язати Головне управління Державної податкової служби України в Запорізькій області підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченої суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 9801,66 грн.
-зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченої суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 17 655,66 грн.
-стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку грошову суму у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що не погоджується з оскаржуваним вимогою  про сплату боргу (недоїмки) та відмовою  Головного управління Державної податкової служби України в Запорізькій області, оформлену листом від 09.12.2021 №77608/6/08 01-24-07, оскільки у період з 20.09.2016 по 07.05.2018, з 15.05.2018 по 28.09.2018, з 26.02.2019 по 26.04.2019, та з 03.07.2019 по теперішній час позивач була найманим працівником, і за неї сплачував єдиний внесок роботодавець. Крім того, звертає увагу, що підставою для формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску є акти документальних перевірок, самостійні звіти платника про нарахування єдиного внеску та облікові дані з інформаційної системи органу доходів із зборів, однак контролюючий орган не проводив перевірку господарської діяльності позивача. Зазначає,  що за ВП 59117717, ВП №61046173, ВП №361971952, ВП №61971775 з неї стягнута недоїмка в розмірі 29 293, 44 грн. в примусовому порядку. Проте, оскільки рішенням по справі № 280/321/21 скасовано  вимоги  Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року №84628-51;  від 13 травня 2019 року №Ф-84628-51 в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 17 655,66 грн. (сімнадцять тисяшістсот п`ятдесят п`ять гривень 66 коп.), від 12 листопада 2019 року №Ф-84628-51 в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 24 703,14 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот три гривні 14 коп.),  від 11 лютого 2020 року №Ф-84628-51 та рішення №0064725105 від 23 липня 2020 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску  то відмова відповідача  1  щодо повернення надміру сплачених коштів  є протиправною.  Крім того вважає , що наявні підстави для стягнення з відповідачів на її користь моральної шкоди в розмірі 15 000 грн.
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасувати  вимогу Головного управління ДПС в Запорізькій області від 03.06.2021  № Ф-84628- 51 на суму 3117,18 грн. В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.
Відповідачем подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, та доводам відповідача про те, що позивач з 2017 року не сплачує єдиний внесок у статусі фізичної особи-підприємця, у зв`язку з чим контролюючим органом винесені вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені. Зазначає, що позивачем за період 2020 рік було сплачено борг з ЄСВ 29292, 44 грн, Звертає увагу, що станом на 18.07.2022 у позивача обліковується податковий борг по ЄСВ в суму 3118, 18 грн.  З цих підстав і винесена спірна оскаржувана вимога.
Позивач не скористався правом подання вимоги.
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець Бердянською районною державною адміністрацією Запорізької області, дата запису: 02.03.2015, номер запису: 20990000000020703, перебувала на обліку в Головному управлінні ДПС у Запорізькій області (Бердянське управління) з  03.03.2015, за номером 082215028734, була зареєстрована як платник єдиного соціального внеску з 03.03.2015, за номером 10000000357033, припинила підприємницьку діяльність 10.09.2020, номер запису: 2000990060001020703, підстава: власне рішення.
Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , у період з 20.09.2016 по 07.05.2018 позивач працювала на посадах консультанта відділу підбору персоналу, фахівця відділу професійного підбору у Товаристві з обмеженою відповідальністю “СМАРТ СОЛЮШНС”, у період з 15.05.2018 по 28.09.2018 – на посаді начальника відділу персоналу в Товаристві з обмеженою відповідальністю “РІТЕЙЛ КОНСУЛЬТАНТ”, у період з 26.02.2019 по 26.04.2019 – на посаді начальника відділу персоналу в Товаристві з обмеженою відповідальністю “ЧИСТИЙ СВІТ ТЕХНОЛОГІЙ”, з 03.07.2019 працює на посаді начальника відділу кадрів у Товаристві з обмеженою відповідальністю “ЛАЙКАМОБАЙЛ УКРАЇНА”.
03.06.2021 ГУ ДПС у Запорізькій області сформувало та направило на адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-84628-51 , відповідно до заборгованість ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску становить 3117,18 грн.
Вимога сформована на підставі даних інформаційної системи контролюючого органу щодо заборгованості зі сплати поточних нарахувань єдиного внеску.
Крім того, за виконавчими провадженнями  ВП №59117717 (по примусову виконанню вимоги про сплату боргу №Ф-84628-51-У від 19 листопада 2018 року на суму 15819,54 грн.), ВП №61046173 (по примусову виконанню вимоги про сплату боргу №Ф-84628-51-У від 13 травня 2019 року на суму 5211,36 грн.), ВП №361971952 (по примусову виконанню вимоги про сплату боргу №Ф-84628-51-У від 11 лютого 2020 року на суму 2754,18 грн.), ВП №61971775 (по примусову виконанню вимоги про сплату боргу №Ф-84628-51-У від 12 листопада 2019 року на суму 5508,36 грн.)  з позивача стягнута  недоїмка в розмірі 29 293, 44 грн. в примусовому порядку.
Не погоджуючись з вищезазначеними вимогами про сплату боргу (недоїмки) та  рішенням №0064725105 від 23.07.2020, позивачем була подана позовна заява про скасування зазначених вимог та рішення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.04.2021 по справі №280/321/21 позовні вимоги задоволено частково: 
Визнано протиправною та скасовано  вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року №84628-51.
Визнано протиправною та скасовано  вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 13 травня 2019 року №Ф-84628-51 в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 17 655,66 грн. (сімнадцять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гривень 66 коп.).
Визнано  протиправною та скасовано  вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області від 12 листопада 2019 року №Ф-84628-51 в частині визначення недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 24 703,14 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот три гривні 14 коп.).
Визнано  протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) від 11 лютого 2020 року №Ф-84628-51.
Визнано  протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області №0064725105 від 23 липня 2020 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення набрало законної сили 13.07.2021.
Позивач 19.11.2021  звернулась до відповідачів з заявами про повернення надміру сплачених коштів, а саме до ГУ ДФС у Запорізькій області про повернення 17 655, 66 грн., до ГУ ДПС у Запорізькій області у сумі 9801, 66 грн., у зв`язку з тим, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.04.2021  були частково скасовані вимоги про сплату боргу (недоїмки), за якими недоїмка була стягнута з Позиваки в примусовому порядку.
За результатами розгляду заяви позивача про повернення помилково сплачених коштів Головне управління ДПС у Запорізької області листом від 09.12.2021 №77608/6/08-01-24-07 відмовило позивачу у поверненні грошових коштів, посилаючись на те, що у Позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску за кодом платежу 71040000 у сумі 3117,18 грн. за 2020 рік (січень, лютий, червень).
Вважаючи протиправною  вимогу  про сплату боргу (недоїмки) та  відмову поверненні грошових коштів, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позов частково, дійшов висновку, що  у період, за який відповідачем нараховано позивачу спірну суму недоїмки зі сплати єдиного внеску останній не здійснював діяльності,  доходу від такої діяльності не отримував, разом із тим працював у зазначений період як найманий працівник, отримував заробітну плату за офіційним місцем роботи як найманий працівник і роботодавець сплачував відповідні внески. Інші вимоги позову суд визнав необґрунтованими.
Оскільки позивачем судове рішення не оскаржене, а відповідач оскаржує рішення суду в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів суду апеляційної інстанції переглядає судове рішення відповідно до ст. 308 КАС України, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірним у справі є правомірність вимоги відповідача про сплату боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі - Закон №2464- VI).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; а недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно статті 2 Закону №2464-VI, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали загальну систему оподаткування.
Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно до частини дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Приписами пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (у редакції, що діяла до 01.01.2017) було визначено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску
Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, зазначені положення у редакції, яка діяла до 01.01.2017 передбачали саме право, а не обов`язок платника на визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання платником доходу у звітному періоді.
Надалі ж, Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
Фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
В частині сьомій статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абзаци третій, п`ятий частини 8 статті 9 №2464-VI).
Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).
Доказів отримання позивачем у спірний період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено. Відповідач у відзиві на позов про наявність таких доходів також не зазначав.
Проте факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як  свідчать встановлені обставини справи, позивач з 20.09.2016 по 07.05.2018 працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю “СМАРТ СОЛЮШНС”, з 15.05.2018 по 28.09.2018 - у Товаристві з обмеженою відповідальністю “РІТЕЙЛ КОНСУЛЬТАНТ”, з 26.02.2019 по 26.04.2019 - у Товаристві з обмеженою відповідальністю “ЧИСТИЙ СВІТ ТЕХНОЛОГІЙ”, з 03.07.2019 по 30.09.2021р.  у Товаристві з обмеженою відповідальністю “ЛАЙКАМОБАЙЛ УКРАЇНА”.
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 у зазначені періоди роботодавці нараховували позивачу заробітну плату, з якої сплачено страхові внески. 
Оскільки у спірних правовідносинах предметом оскарження є вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.06.2021 на суму 3117, 18 грн., яка охоплює період 1 квартал 2020 року та 2 квартал 2020 року, а позивач з  липня 2019 року перебуває в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю “ЛАЙКАМОБАЙЛ УКРАЇНА , який  за неї  сплачує  страхові внески згідно з положеннями чинного законодавства як за застраховану особу, є вірними висновки суду першої інстанції, що  вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.06.2021 №84628-51 є протиправною та підлягає скасуванню.
Враховуючи зазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду про задоволення позовних вимог.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області – залишити без задоволення.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року в адміністративній справі №280/1653/22 – залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник