Справа № 149/922/23
Провадження № 22-ц/801/1004/2023
Категорія: 111
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник  І. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року	Справа № 149/922/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя – доповідач),
суддів: Панасюка О. С., Берегового О. Ю.,
учасники справи: 
заявник (особа, яка подала апеляційну скаргу) – ОСОБА_1 
заявник – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною ОСОБА_3 , поданою його представником адвокатом Дроненком Юрієм Вікторовичем, на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року, постановлену у складі судді Олійника І. В. у м. Хмільник, дата складення повної ухвали відповідає даті її постановлення,
в с т а н о в и в :
У березні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
Заява обґрунтована тим, що подружнє життя між ними не склалося, нормальні шлюбні відносини відновити неможливо. Водночас вказували, що за взаємною згодою вони уклали договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який 22 березня 2023 року посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В. Б. Тому заявники просили суд розірвати шлюб між ними та визначити місцем проживання їх малолітнього сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком відповідно умов укладеного між ними та нотаріально посвідченого договору.
Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року було відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. У відкритті провадження у справі за заявою про визначення місця проживання дитини суд відмовив.
Відмовляючи у відкритті провадження у цій частині суд зазначив, що така вимога заяви суперечить вимогам ст. 293 ЦПК України, оскільки питання визначення місця проживання дитини вирішується в позовному провадженні.
Не погодившись із ухвалою у частині відмови у відкритті провадження, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дроненка Ю. В. подав апеляційну скаргу, у якій просить її в цій частині скасувати та в частині заявлених вимог направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки спір з приводу визначення місця проживання дитини між заявниками відсутній.
У судове засідання сторони не з`явилися, про дату час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала у повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
По справі встановлено такі обставини.
22 грудня 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ) укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 (а. с. 5).
Від шлюбу заявники мають малолітнього сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 10)
22 березня 2023 року між заявниками укладено договір між про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенко В. Б. Згідно із договором місцем проживання малолітнього сина заявники визначили місце проживання з батьком, обумовили порядок здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків (а. с. 11).
23 березня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду у порядку окремого провадження із заявою про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
За змістом ч. 3 ст. 293 ЦПК окрім іншого, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.
Статтею 109 СК України визначено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.
Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.
У справі що розглядається заявники подали нотаріально посвідчений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини (а.с.11), з якого вбачається, що заявники у п. 1.3 добровільно визначили місце проживання дитини за місцем проживання батька, та досягли згоди щодо порядку та способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною обох батьків.
Отже, виходячи з комплексного аналізу частини 3 статті 293 ЦПКУ, статті 109 СКУ, слід виснувати, що звернутися в порядку окремого провадження із заявою про розірвання шлюбу вправі подружжя, яке має дітей, яке при зверненні із такою заявою зобов`язано надати письмовий договір про те, із ким будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, договір про розмір аліментів на дитину, який має бути нотаріально посвідчений. Тобто вирішення питання долі дітей має відбутися ДО звернення подружжя із спільною заявою до суду в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу.
Звернення із заявою в порядку окремого провадження про визначення місця проживання дитини чинним законодавством не передбачено, не може це розцінюватися і як встановлення факту що має юридичне значення, оскільки в частині 2 статті 315 ЦПКУ зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (окрім перелічених у частині першій цієї статті), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Натомість порядок вирішення питання щодо місця проживання дитини врегульовано СК України (статті 160,161), з якого вбачається, що в разі недосягнення згоди між батьками спір вирішується судом, тобто лише виключно в порядку позовного провадження.
Апелянт, наводячи в апеляційній скарзі згадані вище норми процесуального закону, трактує їх на власний розсуд, адже надання одночасно із заявою про розірвання шлюбу письмового договору, про те, з ким будуть проживати діти, є лише необхідною умовою для розгляду такої заяви в окремому провадженні і ухвалення за результатами її розгляду рішення про розірвання шлюбу, а не вирішення судом питання про місце проживання дітей.
Визначати за результатами розгляду в порядку окремого провадження спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу місце проживання дітей необхідності немає, оскільки на підставі згаданого вище письмового договору суд лише повинен впевнитися в тому, що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права як дружини та чоловіка, так і їхніх дітей. 
Отже, з урахуванням того, що питання визначення місця проживання дитини вирішується судом в порядку позовного провадження, суд першої інстанції вірно відмовив у відкритті провадження у справі на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу в оскаржуваній частині - без змін, оскільки вона постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником адвокатом Дроненком Юрієм Вікторовичем, задовольнити частково.
Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                 Т. М. Шемета

Судді                                                                        О. С. Панасюк 

О. Ю. Береговий