УХВАЛА
 
13 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 508/722/21
провадження № 61-4439ск23
 
Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Ковтун Катериною Володимирівною, на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 15 вересня 2022 року та на постанову Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відмови від спадщини за заповітом недійсною та визнання права власності на спадкове майно,
 
ВСТАНОВИВ :
 
24 березня 2023 року ОСОБА_1 через представника з пропуском строку на касаційне оскарження подала до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення та просить поновити строк, посилаючись на те, що повний текст вона отримала 24 лютого 2023 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою.
 
Відповідно до частини сьомої статті 394 ЦПК України питання витребування матеріалів справи вирішується одночасно з вирішенням питання про відкриття касаційного провадження, у зв`язку з чим посилання ОСОБА_1 на наявність доказів про дату отримання копії оскаржуваної постанови у матеріалах справи унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
Крім цього, в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України                   ОСОБА_1 у касаційній скарзі не зазначив підставу, на якій подається касаційна скарга та яка передбачена частиною другою статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1)      якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2)      якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3)      якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4)      якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі має зазначатися підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Таким чином при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу (підстави) для касаційного оскарження судового (судових) рішення (рішень).
 
Тобто, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1 - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується заявник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, в яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому  саме  полягає  невідповідність оскарженого судового
рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах. При цьому суд звертає увагу заявника, що судовими рішеннями у подібних правовідносинах є такі рішення, де подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від  05 червня 2018 року у справі № 523/6003/14-ц, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 20 червня 2018 року у справі                  № 755/7957/16-ц, від 26 червня 2018року у справі № 2/1712/783/2011, від                    26 червня 2018 у справі № 727/1256/16-ц, від 04 липня 2018 у справі                               № 522/2732/16-ц); пункт 2 - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення; пункт 3 - зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі  № 904/3807/19).
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 необхідно подати уточнену касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України та надати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.
 
Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України в разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, установлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Ковтун Катериною Володимирівною, на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 15 вересня 2022 року та на постанову Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2023 року залишити без руху.
 
Надати для усунення недоліків касаційної скарги строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання в установлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                      Н. О. Антоненко