КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
26 квітня 2023 року
 
справа № 378/729/21
                                         
провадження № 22-ц/824/5028/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
            судді-доповідача: Музичко С.Г.,
            суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,
при секретарі: Яницькій О.Л.
  
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 
відповідачі: Державна інспекція архітектури та містобудування України
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року, постановлене під головуванням судді Марущак Н. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання права власності на гараж,
 
В С Т А Н О В И В :
 
В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідно до рішення Ставищенської селищної ради № 312 від 20.04.2007 року він отримав у власність земельну ділянку на території Ставищенської селищної ради по АДРЕСА_1 площею 0,0027 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий номер 3224255100:01:014:0020, державний акт на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 809420 від 8 жовтня 2007 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1787982432242, номер запису про право власності у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30732985 від 13 березня 2019 року. 24 лютого 2010 року рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради № 27 змінено адресу даної земельної ділянки з АДРЕСА_1 . У 2014 році він побудував на своїй земельній ділянці нежитлову будівлю - гараж без відповідних дозвільних документів на будівництво. Комунальне підприємство Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» 23.11.2018 р. виготовило технічний паспорт на гараж інвентаризаційна справа №2428 та провело 04.02.2019 р. технічне обстеження об`єкта, згідно якого гараж розташований за адресою: АДРЕСА_1 літ. «А-1», загальною площею по зовнішньому обміру 21,9 м2.
19 липня 2021 року він (позивач) звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області із заявою про реєстрацію Декларації про готовність об`єкта (гаража) до експлуатації, відповідно до Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудованих на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 № 158, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 серпня 2018 р. за № 976/32428.
5 серпня 2021 року він (позивач) отримав від вищевказаного Департаменту ДАБІ відмову у задоволенні заяви. Вважає вказану відмову протиправною та такою, що порушує його законні права і інтереси.
Позивач просить суд визнати за ним право власності на гараж, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 21,9 м2.
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.
В обґрунтування своїх вимог посилається на порушення судом норм матеріального права, неврахування висновків  викладених у постанові Верховного Суду. Посилається на  ч.  ст. 376 ЦК України, відповідно до якої суд може на вимогу власника (користувача) земельної ділянки може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це право не порушує права інших осіб. 
Зазначає, що відповідно до проведеного обстеження ФОМ ОСОБА_2 встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації гаража, його будівництво не порушує прав а інших осіб.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Державної інспекції архітектури та містобудування України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що наявність звіту про технічне обстеження не є доказом відсутності порушень будівельних норм, а лише встановлює технічну можливість експлуатації. Встановити наявність або відсутність відхилень від вимог державних будівельних норм можливо лише за результатами експертизи. 
Пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 року № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Однак позивачем не надано результатів експертизи проекту будівництва, а тому відсутні умови для визнання права власності на об`єкт нерухомості за рішенням суду. Вказує, що оскаржуваний об`єкт будівництва «Гараж» у передбаченому законом порядку до експлуатації не приймався.  позивачем не надано до суду відомостей про наявність у позивача проектної та робочої документації, що є порушенням вимог ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». 
Також зазначає, що відповідь, надана Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області не є відмовою у прийнятті в експлуатацію самочинного збудованого об`єкта будівництва в розумінні висновків верховного Суду, викладених у постановах від 04.06.2018 у справі № 640/13030/16-ц, від  18.02.2019 у справі №  308/5988/17. А тому позивачем не вичерпав усі можливі заходи узаконення самовільно збудованого об`єкту у позасудовому порядку. 
В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.
В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив і того, що не вичерпано усіх можливих заходів узаконення самовільно збудованого об`єкту у позасудовому порядку та відсутності  передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно - гараж, самочинно збудований позивачем на вищевказаній земельній ділянці з цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що Відповідно до рішення Ставищенської селищної ради №312 від 20.04.2007 року позивач отримав у власність земельну ділянку кадастровий номер 3224255100:01:014:0020 на території Ставищенської селищної ради по АДРЕСА_1 площею 0,0027 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, що підтверджується копіями державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 809420 від 08.10.2007 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 44, 45).
24 лютого 2010 року рішенням виконавчого комітету Ставищенської селищної ради № 27 змінено адресу даної земельної ділянки з АДРЕСА_1 (а. с. 46).
Як зазначено в позові та у технічному паспорті, у 2014 році позивач побудував на своїй земельній ділянці нежитлову будівлю - гараж (а.с. 47 - 50).
Комунальне підприємство Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» 23.11.2018 виготовило технічний паспорт на вказаний гараж, інвентаризаційна справа №2428 та провело 04.02.2019 р. технічне обстеження об`єкта - гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 літ. «А-1» загальною площею по зовнішньому обміру 21.9 м2 з відповідною відміткою у технічному паспорті про те, що гараж збудовано самочинно (а.с. 47 - 50).
Позивач звернувся до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області із заявою від 19.07.2021 про реєстрацію декларації про готовність об`єкта - вищевказаного гаража (а.с. 51, 52).
На вказану заяву позивачу Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області було надано відповідь від 05.08.2021 за № 10/10-24/0508/03, в якій ОСОБА_1 повідомлено про те, що його декларація про готовність об`єкта до експлуатації не відповідає вимогам Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудованих на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлове комунального господарства України від 03.07.2018 року № 158. Дія вказаного Порядку не поширюється на об`єкт «Гараж», збудований на земельній ділянці з цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів» (а.с. 55).
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 р. № 1340 утворено Державну інспекцію архітектури та містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2021 р. № 960 було постановлено погодитися з пропозицією Міністерства розвитку громад та територій про можливість здійснення Державною інспекцією архітектури та містобудування повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду ; визнано такими, що втратили чинність, постанови Кабінету Міністрів України згідно з переліком, що додається, в т.ч. постанову КМУ від 9 липня 2014 року № 294 «Про затвердження Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України».
Відповідно до п. 15-3 Положення про Державну інспекцію архітектури та містобудування України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 р. № 1340, Державна інспекція архітектури та містобудування України приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта або відмовляє в їх видачі, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації, внесення змін до них, а також повертає такі декларації та скасовує їх реєстрацію.
 Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Згідно із ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
При цьому необхідно ураховувати положення частини першої ст. 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, яка здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил під час будівництва об`єкта.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України  від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15.
В свою чергу встановити наявність або відсутність відхилень від вимог будівельних норм можливо за результатами експертизи проектів будівництва, в порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів від 11.05.2011 № 560.
Позивачем не надано до суду та матеріали справи не містять результатів експертизи проекту будівництва як доказ відсутності істотних порушень будівельних норм і правил у побудованому об`єкті нерухомості.
Наявність звіту про технічне обстеження, на який посилається апелянт, не є доказом відсутності порушень будівельних норм, а лише встановлює технічну можливість експлуатації.
За ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у чітко встановленому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Статтею 31 «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, державних будівельних норм, стандартів і правил та затверджується замовником.
Згідно із ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI (надалі Закону № 3038-VI) обов`язком фізичної або юридичної особи, що планує будівництво подати до виконавчого органу відповідної ради заяву про намір щодо забудови земельної ділянки для одержання вихідних даних на проектування будівництва.
Позивач при створенні вказаного об`єкта архітектури не отримав відповідного права на виконання будівельних робіт, що є грубим порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Також, вказані будівельні роботи проводились без належно затвердженої та погодженої проектної документації розробленої у відповідності до містобудівної документації та вихідних даних, що є порушенням ст. ст. 9, 27 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. ст. 26, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної документації».
 Верховний Суд у постанові від 25.08.2020 року у справі № 730/21223/17-ц зазначає, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.
 На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 51-52, 53), позивач фактично звернувся із заявою 19.07.2021 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області для реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації за формою, наведеною в Додатку 3 до Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.04.2015 № 79, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 травня 2015 р. за № 547/26992 (надалі Наказ № 79).
На час подачі позивачем для реєстрації зазначеної декларації вищевказаний Наказ № 79 втратив чинність на підставі Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 158 від 03.07.2018, яким було затверджено Порядок проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 серпня 2018 р. за № 976/32428.
В свою чергу, Дія Порядку № 158 встановлює процедуру проведення обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, що за класом наслідків  (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа будівельних робіт, а саме:
- індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року;                     
- будівель і споруд сільськогосподарського призначення, збудованих до 12 березня 2011 року.
Таким чином, вищевказаними нормами встановлено виключний перелік об`жєктів, збудованих без дозвільного документу на виконання будівельних робіт,  прийняття в експлуатацію, яких можливе відповідно до вищевказаної процедури.
Отже, дія Порядку № 158 не поширюється на об`єкт «Гараж», що збудований на земельній ділянці з цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів».
Враховуючи, що позивач звернувся до Департаменту Державної архітектурної інспекції у Київській області для реєстрації декларацію про готовність об`єкта до експлуатації за формою, наведеною в додатку 3, йому було відмовлено у реєстрації та повернуто вказану декларацію, оскільки дія Порядку № 158 не поширюється на об`єкт «Гараж», що збут земельній ділянці з цільовим призначенням «для будівництва індивідуальних гаражів».
Відповідь надана Департаментом Державної архітектурне інспекції у Київській області не є відмовою у прийнятті в експлуатацію збудованого об`єкта будівництва по суті розгляду питання.
Відтак, ОСОБА_1 не звертався до органу державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкта до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернувся до суду з позовом про визнання права власності.
Отже, позивач не вичерпав усі можливі заходи узаконення самовільно збудованого об`єкту у позасудовому порядку.
Також, варто зазначити, що позивач не оскаржував дії відповідного органу щодо повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Отже, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що позивачем не вичерпано усіх можливих заходів узаконення самовільно збудованого об`єкту у позасудовому порядку, зокрема у відповідності до п. 9 Розділу V «Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у порядку неможливості отримання вихідних даних на проектування (ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності») та неможливості розроблення і затвердження у встановленому порядку проектної документації на об`єкт будівництва (ст. 7 Закону України «Про архітектурну діяльність»).
Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 по справі № 2-962/2009 вказав на те, що суди не звернули уваги, що особа, здійснивши самочинне будівництво, до компетентних державних органів щодо прийняття забудови до експлуатації та оформлення права власності не звертався, що свідчить про відсутність спору про право. Та міська рада не є особою, яка порушила, не визнає чи оспорює права позивача. Тому, суд першої інстанції, порушуючи вимоги законодавства, замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно та визнав на нього право власності за позивачем за відсутності між сторонами спору про право цивільне.
Із комплексного аналізу Цивільного кодексу України, законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про основи містобудування», «Про регулювання містобудівної діяльності» випливає, що особа стає власником новоствореного об`єкта нерухомості після завершення його будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації. Таким чином, право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту державної реєстрації права.
Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття речових прав на нерухоме майно (постанова Верховного Суду від 24.01.2020 р. у справі № 910/10987/18).
До реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно особа є власником лише матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва. Верховний Суд у постанові від 21.03.2019 у справі № 909/175/18 зазначив, що це правило застосовується лише «при наявності усієї дозвільної документації, тобто документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2019 по справі № 200/22329/14 - ц наголосила, що визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.
Позивачем не додержано встановленого законом порядку виконання будівельних робіт і введення об`єкта в експлуатацію, жодних доказів про наявність у позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт із будівництва спірного об`єкта та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку до суду не надано,  матеріали справи таких документів не містять.
Посилання позивача на те, що позов подано з підстав невизнання права власності компетентним державним органом про прийняття забудови до експлуатації судом не приймається, оскільки як встановлено вище питання щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта будівництва не було предметом розгляду відповідним органом  по суті.
Доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду першої інстанції.
Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, підстави для скасування рішення суду за доводами апеляційної скарги відсутні. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, 
 
               П О С Т А Н О В И В  :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 19 грудня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Повний текст постанови складено 05 травня 2023 року. 

Суддя-доповідач  

Судді