Справа № 127/19517/22
Провадження № 22-ц/801/626/2023
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року	Справа № 127/19517/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
Рішення ухвалив суддя Сичук М. М.
Рішення ухвалено у м. Вінниці
Повний текст рішення складено 18 січня 2023 року,

Встановив:

У вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05 вересня 2014 року по 19 червня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю у зареєстрованому шлюбі. Разом вели спільне господарство та сімейний побут. Від спільного життя у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
19 червня 2019 року рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області у цивільній справі № 369/6461/19 шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилась проживати разом із позивачем та перебувати на його утриманні.
У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 вересня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 992,40 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Зазначила, що висновки, яких дійшов суд є передчасними, а саме рішення вважає незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що матеріали справи не містять необхідних, належних та достатніх доказів в підтвердження обґрунтування позовних вимог, зокрема доказів на підтвердження фактичного проживання дитини разом із заявником за однією адресою, після розірвання шлюбу з 19 червня 2019 року. При цьому, акт, який міститься у матеріалах справи, не може бути належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки він складений та підписаний сусідами, а не уповноваженим представником житлово-комунального підприємства, а обставини у цьому акті вказані також зі слів сусідів без з`ясування усіх належних обставин. 
Також вказує, що у провадженні Вінницького міського суду на момент розгляду цієї справи перебувала судова справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини за № 127/18575/22 та справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове відібрання дитини з підстав вчинення домашнього насильства в присутності дитини і щодо дитини у тому числі, за № 127/23937/22. Тому, з урахуванням висновку Верховного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 761/8374/20-ц, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2023 року у цій справі про стягнення аліментів на утримання дитини, за умови коли рішенням суду ще не визначено місця проживання дитини, суперечить вимогам закону.
Позивач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що оскаржуване рішення суду вважає законним, обґрунтованим та мотивованим належним чином, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Калачик Н. М. 03 квітня 2023 року подала заяву, у якій просила долучити матеріалів справи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2023 року у справі № 127/18575/22, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 . Крім того, у разі задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на користь апелянта понесені судові витрати в розмірі 5000,00 грн на правову допомогу та 1489,00 грн судового збору.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що згідно даних ЄДРСР рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 червня 2019 року в справі № 369/6461/19 позов ОСОБА_1 задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1276, розірвано.
Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідний актовий запис № 561, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 лютого 2017 року (а. с. 8).
Син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Асаоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці квартальний комітет/комітет мікрорайону «Центральний» від 12 липня 2022 року № 166. Дане також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 55431 від 01 листопада 2018 року (а. с. 9, 12).
Відповідно до акту від 05 серпня 2022 року, який підписаний трьома сусідами, а саме ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 (паспорт НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_7 (паспорт НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), вбачається, що вищезазначені особи являються сусідами позивача ОСОБА_2 та дійсним підтверджують, що останній проживає на протязі останніх двох років разом із своїм малолітнім сином ОСОБА_3 , 2017 року народження за адресою: АДРЕСА_1 . Також підтверджують, що мати малолітньої дитини ОСОБА_8 за весь цей період часу лише декілька разів відвідувала сина за місцем проживання(а. с. 11).
В матеріалах справи містяться пояснення бабусі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є матір`ю позивача, у якій зазначено, що вона, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом останніх двох років, позивач ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 проживають за вищевказаною адресою. Протягом всього часу позивач виховує, доглядає та утримує сина самостійно. Мати взагалі не докладає зусиль для належного виховання і догляду спільної дитини. Відповідач ОСОБА_1 лише декілька разів відвідувала сина ОСОБА_3 (а. с. 10).
Згідно довідки КЗ «Заклад дошкільної освіти № 37 Вінницької міської ради» № 05-01-16/05 від 17 серпня 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує даний заклад санаторного типу з 28 жовтня 2021 року по теперішній час. Мати - ОСОБА_1 не бере участі у вихованні, не цікавиться розвитком дитини в садочку. Батько - ОСОБА_2 приймає активну участь у вихованні дитини, відповідально ставиться до батьківських обов`язків, створює належні умови для розвитку дитини (а. с. 15).
Відповідно довідки ГО «Всеукраїнський сімейний альянс» від 18 серпня 2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував міні садок при ГО «Всеукраїнський сімейний альянс» з 19 березня 2021 року по 19 жовтня 2021 року. Батько - ОСОБА_2 приймав активну участь у вихованні дитини, відповідально ставився до батьківських обов`язків, створював належні умови для розвитку дитини. Окрім батька, дитину ніхто не приводив до дитячого центру і не забирав. У вказаний період ОСОБА_3 , відвідував не лише міні - сад, а і розвиваючі гуртки: KinderLab, Казкотерапія, Логопед (а. с. 16).
Відповідач ОСОБА_1 згідно довідки Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради від 14 вересня 2022 року № 074/06/2-1651 станом на 12 вересня 2022 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а. с. 21).
Згідно довідки мікрорайону «Покровська» від 19 жовтня 2022 року № 136, наданої відповідачем ОСОБА_1 , яка видана на підставі акту обстеження фактичного проживання від 19 жовтня 2022 року № 2 про те, що в квартирі АДРЕСА_6 фактично проживає ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 з нею проживав з червня 2019 року по січень 2020 року її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 34).
Згідно довідки мікрорайону «Покровська» від 19 жовтня 2022 року № 135, наданої відповідачем ОСОБА_1 , яка видана на підставі акту обстеження фактичного проживання від 19 жовтня 2022 року № 1 про те, що в квартирі АДРЕСА_6 фактично проживає ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 з нею проживав з грудня 2020 року по листопад 2021 року її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 36).
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом останнього часу та на момент вирішенні справи у суді проживає разом із батьком, що підтверджується матеріалами справи, тобто більшість часу дитина проживає із батьком, а отже на ОСОБА_2 покладено більше турбот щодо утримання дитини, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню. Встановленими обставинами, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим та обґрунтованим визначити аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини.
Такий висновок суд апеляційної інстанції вважає правильним.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). 
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до вимог статті 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1).
Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 та ст. 141 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні і утриманні дітей суди мають враховувати передусім інтереси дітей. Сімейним законодавством встановлено принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання та утримання дітей.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України). 
Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно положень ч. 2, 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
За правилом ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Факт проживання малолітнього ОСОБА_3 з лютого 2022 року з батьком ОСОБА_2 не заперечується відповідачем по справі, а тому на момент винесення оскаржуваного рішення суд першої інстанції мав усі підстави для задоволення позову.
У свої апеляційній скарзі відповідач вказує, що матеріали справи не містять необхідних, належних та достатніх доказів в підтвердження обґрунтування позовних вимог, зокрема доказів на підтвердження фактичного проживання дитини разом із заявником за однією адресою, після розірвання шлюбу з 19 червня 2019 року.
Разом з тим, наступний аргумент апеляційної скарги полягає у тому, що у провадженні Вінницького міського суду на момент розгляду цієї справи перебувала інша цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини за № 127/18575/22 та справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове відібрання дитини з підстав вчинення домашнього насильства в присутності дитини і щодо дитини у тому числі № 127/23937/22. 
Зазначені доводи є взаємовиключними, оскільки подаючи до суду позов про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_1 у справі № 127/18575/22 зазначила, що з 20 лютого 2022 року дитина проживає з батьком ОСОБА_2 , тому доводи апеляційної скарги у частині недоведеності факту проживання дитини разом із позивачем у цій справі на момент розгляду питання про стягнення аліментів, апеляційним судом відхиляються. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2023 року у цій справі про стягнення аліментів на утримання дитини, за умови коли рішенням суду ще не визначено місця проживання дитини, суперечить вимогам закону та не узгоджується з позицією Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеної у справі № 761/8374/20-ц від 14 вересня 2022 року не заслуговують на увагу. 
У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 761/8374/20-ц від 14 вересня 2022 року, на яку посилається відповідач, вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача були задоволені уже після визначення місця проживання дитини разом із відповідачем. Тобто обставини у вказаній постанові Верховного Суду не є тотожними обставинам у цій справі, оскільки на момент ухвалення рішення судом першої інстанції малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав з батьком ОСОБА_2 та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2023 року у справі № 127/18575/22 про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю не могло мати преюдиційне значення у цій справі, оскільки не існувало, а відповідно не могло бути доказом у розумінні вимог частини 4 статті 82 ЦПК України, та суд за правилами статті 89 ЦПК України не міг надати йому оцінки.
Разом з тим, згідно ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.
У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 зроблено висновок, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.
Враховуючи викладене, відповідач ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів, в якому преюдиційне значення матиме рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2023 року у справі № 127/18575/22, що набрало законної сили, про визначення місця проживання дитини.
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
З урахуванням того, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, понесені відповідачем ОСОБА_1 витрати в розмірі 5000,00 грн. витрат на правову допомогу та 1489,00 грн. судового збору залишаються за нею.
Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. М. Стадник