ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/851/23 Справа № 229/1594/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гонтар А. Л. Суддя у 2-й інстанції - Стародуб О. Г.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 травня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Стародуб О.Г., при секретарі Кулініч Ю.А., за участю захисника Соколова В.В., діючого в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника на постанову судді Дружківського міського суду Донецької області від 10 березня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого  ч.4 ст.172-11 КУпАП, та призначене адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 2465 гривень,-
ВСТАНОВИВ:
Згідно постанови, 03 січня 2023 року близько 12 год. головний сержант ОСОБА_2 , начальник служби тилу військової частини НОМЕР_1 (пункт постійної дислокації: АДРЕСА_1 ), доповів командиру військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_3 , що під час проведення перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 виявлено, що військовослужбовець військової служби за контрактом, який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 відсутній без поважних причин на території військової частини НОМЕР_1 . Було організовано пошук даного військовослужбовця. В приміщеннях та території військової частини НОМЕР_1 військовослужбовець був відсутній, на телефонні дзвінки не відповідав. Близько 15 год. стало відомо, що солдат ОСОБА_1 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , підтвердити поважні причини своєї відсутності не зміг, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст. 172-11 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову судді першої інстанції, провадження по справі закрити. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, оскільки в ньому не зазначена об`єктивна сторона адміністративного правопорушення. Відповідно до ч.4 ст.172-11 КупАП в протоколі не сформульовано суті правопорушення, як визначено диспозицією ч.2 ст.172-11 КУпАП. Фабула про адміністративне правопорушення не містить відомостей про місце вчинення адміністративного правопорушення та час вчинення, тобто відсутня об`єктивна сторона. Крім того, відсутні відомості про осіб, які виявили військовослужбовця ОСОБА_1 поза межами військової частини НОМЕР_1 . Суб`єкт складання протоколу про адміністративне правопорушення не надав даних щодо обов`язків солдата ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 , щодо його обов`язку перебування на території частини/ Відсутні дані, що саме 03 січня 2023 року ОСОБА_1 повинен був перебувати на території частини та покинув частину без відповідного дозволу. Також відсутні достовірні дані, що останнього виявлено поза межами частини, оскільки такі обставини не підтверджені показаннями свідків або іншими доказами, які б прямо вказували на перебування ОСОБА_1 поза межами території військової частини у час, коли не мав права її залишити. Відсутність вказаних даних унеможливлює встановити фактичні обставини справи та перевірити їх доказами, які б підтверджували вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви. Вважає, що строк на подачу апеляційної скарги пропущено з поважних причин, оскільки захисник та ОСОБА_1 були відсутні під час розгляду справи в суді першої інстанції, постанову судді першої інстанції отримали лише 23 березня 2023 року.
ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився. Належним чином повідомлений про день та місце апеляційного розгляду. Клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. 
Перевіривши матеріали справи, вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови судді має бути поновлений, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що суддя першої інстанції правильно дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-11 КУпАП. 
Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Так, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, окрім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Тобто підставою для притягнення особи до відповідальності за вчинення адміністративного проступку є наявність об`єктивних і суб`єктивних ознак, тобто об`єкта, об`єктивної сторони, суб`єкта та суб`єктивної сторони.
Частина 1 ст. 172-11 КУпАП передбачає самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб.
Згідно диспозиції ч.3 ст.172-11 КУпАП відповідальність за вчинення даного правопорушення настає у разі самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
Санкцією ч.4 ст. 172-11 КУпАП передбачена відповідальність за діяння, передбачені частинами першою або третьою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду.
Об`єктивна сторона може мати наступні прояви: самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби тривалістю до трьох діб; нез`явлення військовослужбовця строкової служби вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб; самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів тривалістю до десяти діб; нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин у разі призначення або переведення тривалістю до десяти діб; нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
Під військовою частиною слід розуміти територію у межах казарменого, табірного, похідного чи бойового розташування частини.
Місцем служби військовослужбовця, як правило, є військова частина, в якій він проходить службу, і тому поняття військової частини і місця служби звичайно збігаються. Якщо вони не збігаються, то під місцем служби слід розуміти всяке інше місце, де військовослужбовець повинен протягом деякого часу виконувати військові обов`язки або перебувати відповідно до наказу або дозволу командира (начальника). Військова частина типова організаційна одиниця, що утримається на окремому штаті і призначається для виконання визначених завдань самостійно або у складі організаційної структури вищого рівня. Під військовими частинами розуміють органи військового управління, з`єднання, військові частини, військові кораблі (екіпажі), військові навчальні заклади та установи».
Початковим моментом самовільного залишення є день, коли військовослужбовець самовільно покинув розташування військової частини чи місця служби, а кінцевим - день повернення в частину або затримання поза межами частини.
Суб`єктивна сторона завжди характеризується прямим умислом з метою тимчасового ухилення від служби.
Самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу – це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі. Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні обставини, які підтверджені відповідними документами.
Зважаючи на приписи ст.1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настав з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконання стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбуваний період після закінчення воєнних дій.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування , Збройних Сил України , інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій,а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 та продовжується до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію.
Скасування особливого періоду буде здійснено окремим указом Президента України "Про демобілізацію".
Судом встановлено,  що наявний у матеріалах справи протокол про військове адміністративне правопорушення серії А4165 № 3 від 03.01.2023 року відносно ОСОБА_1 був складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, в протоколі зазначено дату, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, викладені в ньому відомості відповідають фактичним обставинам справи, істотних недоліків, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, апеляційним судом не встановлено, підписи ОСОБА_1 у відповідних графах протоколу про військове адміністративне правопорушення свідчать про те, що він розумів зміст протоколу та був з ним ознайомлений. Військовослужбовцю ОСОБА_1 роз`яснено положення ст.63 Конституції України та його права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП, про що в протоколі мається його підпис, тому доводи апелянта стосовно неналежного оформлення вищевказаного протоколу не відповідають дійсності.
З протоколу про військове адміністративне правопорушення серії А4165 № 3 від 03.01.2023  вбачається, що03 січня 2023 року близько 12 год. 00 хв. головний сержант ОСОБА_2 , начальник служби тилу військової частини НОМЕР_1 (пункт постійної дислокації: АДРЕСА_1 ), доповів командиру військової частини НОМЕР_1 майору ОСОБА_3 , що під час проведення перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 виявлено, що військовослужбовець військової служби за контрактом, який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 відсутній без поважних причин на території військової частини НОМЕР_1 . Було організовано пошук даного військовослужбовця. В приміщеннях та території військової частини НОМЕР_1 військовослужбовець був відсутній, на телефонні дзвінки не відповідав. Близько 15 год. 00 хв. стало відомо, що солдат ОСОБА_1 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , підтвердити поважні причини своєї відсутності не зміг, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст. 172-11 КУпАП.
Таким чином ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.172-11 КУпАП. Також, з протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем НОМЕР_1 і апелянтом не заперечується та не спростовується зазначене.
Протокол про адміністративне правопорушення серії А4165 № 3 від 03.01.2023 року відповідає диспозиції ч.4 ст.172-11 КУпАП. Об`єктивна сторона та суть правопорушення зазначена у протоколі, полягає у діях військовослужбовця ОСОБА_1 , а саме у самовільному залишенні військової частини або місця служби в умовах особливого періоду.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.173-11 КУпАП, повністю підтверджується зібраними по справі доказами.
Відомостями протоколу про адміністративне правопорушення серії А4165 № 3 від 03.01.2023 року, який складений стосовно ОСОБА_1 .
З рапорту та пояснення головного сержанта ОСОБА_2 від 03.01.2023 року, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що солдат ОСОБА_1 близько 15 год. 03.01.2023 року самостійно повернувся до тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_1 , про що доповів головному сержанту ОСОБА_2 .
Згідно витягу з наказу командира частини НОМЕР_1 № 3 від 03.01.2023 року вбачається, що солдат ОСОБА_1 зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
У витязі зазначено, що солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину без поважних причин 03 січня 2023 року та його знято з продовольчого забезпечення за загальновійськовою нормою №1, п. 9 (сніданок, обід, вечеря) з вечері 03 січня 2023 року на підставі рапорту головного сержанта ОСОБА_2 від 03.01.2023 року вих. №836/22. У відповідності до наказу Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 розділ 1 п. 15 виплату грошового забезпечення призупинено з 03.01.2023 року (пункт 6).
Також у витязі зазначено, що солдат ОСОБА_1 вважається таким, що прибув після самовільного залишення військової частини 03 січня 2023 року, йому поновлено виплату грошового забезпечення з 03 січня 2023 року, зараховано на продовольче забезпечення за п. «р» прим.1 до норми №1 (сніданок, обід, вечеря) з вечері 03 січня 2023 року на підставі рапорту головного сержанта ОСОБА_2 від 03.01.2023 року вих. №836/22 (пункт 16).
Вищезазначене підтверджує, що солдат ОСОБА_1 зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 та повинен проходити військову службу у тимчасовому місці розташування військової частини НОМЕР_1 .
Письмовими поясненнями посадових осіб військової частини НОМЕР_1 капітана юстиції ОСОБА_4 , головного сержанта ОСОБА_5 , з яких вбачається, що 03 січня 2023 року близько 12 год. під час проведення перевірки особового складу військової частини НОМЕР_1 виявлено, що військовослужбовець військової служби за контрактом, який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 відсутній без поважних причин на території військової частини НОМЕР_1 . Було організовано пошук даного військовослужбовця. В приміщеннях та території військової частини НОМЕР_1 військовослужбовець був відсутній. Близько 15 год. солдат ОСОБА_1 самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_1 , підтвердити поважні причини своєї відсутності не зміг.
Зібрані у справі докази є належними та допустимими, відповідають фактичним обставинам справи, встановленим у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, і повністю підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку за принципом «поза розумним сумнівом» про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.172-11 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги захисника, що в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі спростовуються письмовими поясненнями капітана юстиції ОСОБА_4 , головного сержанта ОСОБА_5 , протоколом про військове адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 172-11 КУпАП, який  підписано ОСОБА_1 без будь-яких зауважень та застережень.
ОСОБА_1 не заперечував, що він був відсутній на військовій службі в умовах воєнного стану в період з 12:00 години 03.01.2023 року по 15:00 годину 03.01.2023року.
Таким чином, переконливих доводів, які б вказували на істотні порушення, які могли б вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які б спростовували висновки судді про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.172-11 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Вид і розмір адміністративного стягнення суддею визначені відповідно до вимог ст. 33 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику строк на апеляційне оскарження постанови судді.
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Постанову судді Дружківського міського суду Донецької області від 10 березня 2023 року стосовно  ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя