Ухвала      
     
17 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 288/1632/22
провадження № 61-3795ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання припиненим права користування житлом,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 13 березня 2023 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 01 грудня 2022 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, вказати підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права і надати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості учасників справи.
 
У квітні 2023 року судді-доповідачу передано матеріали на усунення недоліків направлені до Верховного Суду на виконання ухвали Верховного Суду від 20 березня 2023 року, а саме: уточнену касаційну скаргу; докази доплати судового збору. 
 
Разом з тим, особою, яка подала касаційну скаргу, не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 20 березня 2023 року в частині: зазначення підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), обґрунтувати неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Так, в уточненій касаційній скарзі ОСОБА_1 підставами касаційного оскарження судових рішень зазначає пункт 1 та 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Разом з тим, особа, яка подала касаційну скаргу, посилаючись у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) не зазначає, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Окрім цього, особі, яка подала касаційну скаргу, слід звернути увагу, що оскаржена постанова Житомирського апеляційного суду ухвалена 28 лютого 2023 року. Постанова Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 496/1691/19, на яку посилається у касаційній скарзі ОСОБА_1 , ухвалено вже після ухвалення оскарженого судового рішення. Тому посилання на указану постанову Верховного Суду не може бути підставою касаційного оскарження судового рішення.
 
Також, у касаційній скарзі міститься посилання на постанову Верховного Суду у справі № 405/3360/17. Однак, особа, яка подала касаційну скаргу, не зазначає її дату ухвалення для належної ідентифікації в ЄДРСР.
 
Посилаючись у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду, особі, яка подала касаційну скаргу, слід зазначити, які саме висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (та якої саме) у них викладено та які не застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Окрім цього, ОСОБА_1 , указуючи підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначаючи, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування частини третьої статті 49 ЦПК України, а саме: форми та порядку подання заяви про зміни предмету або підстав позову; відмови у прийнятті або залишення без розгляду заяви про зміну предмета або підстав позову, поданої з порушенням вимог частини третьої статті 49 ЦПК України, не обґрунтовує неправильне застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій частині.
 
Відповідно до частини першої статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Частиною другою статті 127 ЦПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
 
Аналіз матеріалів на усунення недоліків свідчить про наявність підстав для продовження строку на усунення недоліків. Тому суд, на підставі частини другої статті 127 ЦПК України, продовжує його для надання уточненої касаційної скарги та її копій відповідно до кількості учасників справи із зазначенням підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та обґрунтуванням неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Керуючись статтями 120, 127, 260, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Продовжити ОСОБА_1 строк на усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                         В. І. Крат