ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року	Львів	Справа № 140/6345/22 пров. № А/857/280/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                                Пліша М.А., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2022 року (суддя – Кирилюк В.Ф., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

                                                 ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у вересні 2022 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області(далі – УПП у Волинській області), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача; зобов`язати відповідача провести перевірку по факту ДТП, яке мало місце 16 серпня 2022 року та притягнути водія автомобіля FordFusion, НОМЕР_1 , ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.08.2022у м. Луцьку по вул. Рівненська, 48 сталася ДТП за участю позивача, який керував автомобілем CitroenBerlingo, НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , який керував автомобілем FordFusion, НОМЕР_1 .На місці події були викликані поліцейські, які не складали матеріалів про адміністративне правопорушення на жодного з учасників ДТП, оскільки вони погодилися оформити повідомлення про ДТП (так званий «європротокол»).Позивач зазначає, що працівники поліції тиснули на нього, схиляли його до складення «європротоколу», чого він насправді не хотів.Повторно оглянувши місце ДТП 18.08.2022 позивач звернуся до УПП у Волинській області із заявою про притягнення водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 КУпАП, однак отримав відмову на це.

          Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що поліцейські виконуючи свої службові обов`язки при оформленні матеріалів по факту дорожньо-транспортної пригоди не виконали вимог законодавства. Вказує, що бездіяльність відповідача полягає саме в не оформленні матеріалів ДТП, а саме не складенні на водія ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП. На думку апелянта, така бездіяльність відповідача позбавляє його можливості отримати страхове відшкодування за пошкодження його автомобіля.
Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що16.08.2022 у м. Луцьку по вул. Рівненська, 48 сталася ДТП за участю позивача, який керував автомобілем CitroenBerlingo, НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , який керував автомобілем FordFusion, НОМЕР_1 .
Сторони ДТП скористалися своїм правом скласти спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, як це передбачено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
В подальшому, 18.08.2022 позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про притягнення водія ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, яку в подальшому 31.08.2022відкликав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на місці ДТП обоє її учасників повідомили працівників поліції про бажання спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у працівників поліції були відсутні законні підстави розпочинати провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП стосовно будь-кого з її учасників.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, у даному випадку суд вирішує суто публічно-правовий спір між ними, без встановлення, підтвердження чи аналізу суті ДТП, а також винності чи невинуватості певних осіб у ньому, адже такі обставини підлягають до встановлення в порядку, визначеному КУпАП, або в порядку цивільного судочинства в межах спору про відшкодування шкоди завданої ДТП. Тому подальші висновки суду про обґрунтованість позовних вимог не можуть розглядатися в контексті ступеню винності кожного з учасників спірного ДТП.
Приміткою до статті 124 КУпАП передбачено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Оскільки на місці ДТП обоє її учасників повідомили працівників поліції про бажання спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у працівників поліції були відсутні законні підстави розпочинати провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП стосовно будь-кого з її учасників.
Колегія суддів критично оцінює твердження апелянта про те, що працівники поліції схиляли його до складення “європротоколу”, а потім до того, щоб ОСОБА_1 забрав написану ним заяву, оскільки вказане не підтверджується жодними доказами. Більше того, вказане не є релевантним в межах вирішення даної адміністративної справи. 
Подальша суперечлива поведінка позивача, а саме подання ним заяви про притягнення іншого учасника ДТП до відповідальності, а потім і відкликання цієї ж заяви з органу Національної поліції, не можуть бути підставою для зобов`язання відповідача розпочати провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП.
Згідно з статтею 33.2 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.
У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання.
З вказаного видно, що водії могли взагалі не викликати поліцію, оскільки вони самостійно дійшли згоди на складення “європротоколу”, де один учасник  визнає свою вину в ДТП а інший підтверджує даний факт.
Підсумовуючи вищевикладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач правомірно та обґрунтовано не розпочинав провадження у справі про адміністративне правопорушення, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що він позбавлений  можливості отримати страхове відшкодування за пошкодження його автомобіля, оскільки ОСОБА_1 мав укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак йому були відомі умови, на яких застрахований його автомобіль
Варто вказати, що саме лише по собі бажання позивача довести наявність вини іншого учасника у спірному ДТП не може бути підставою для суду ухвалювати рішення, яким фактично зобов`язувати відповідача вчиняти явно незаконні дії у вигляді порушення провадження у справі про адміністративне правопорушення всупереч вимогам примітки до статті 124 КУпАП.
В такому випадку позивач не позбавлений права доводити наявні, на його переконання, обставини винності іншого водія під час розгляду цивільного спору про відшкодування шкоди завданої ДТП в загальному порядку, тобто на підставі ст.ст.1166, 1187, 1188 ЦК України та іншими доказами, аніж постанова уповноваженого органу про визнання винним водія у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 18 березня 2020 року №328/2750/18, від 02 червня 2021 року №447/1403/19.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову взадоволенні адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                              ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2022 рокув справі №140/6345/22– без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	М. А. Пліш 	
 	 	В. Я. Качмар