П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 квітня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/1013/22	
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 26 жовтня 2022 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Бітова А.І., Градовського Ю.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправними та скасування припису від 22.12.2021 року №559 та рішення від 22.12.2021 року № 18,-
В С Т А Н О В И В :
У січні 2022 року Комунальне підприємство «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (позивач) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, про:
-визнання протиправним та скасування припису Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про виконання законних вимог щодо усунення порушень порядку формування, встановлення та застосування державних (регульованих) цін від 22.12.2021 року № 559,
-визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення від 22.12.2021 року № 18.
В обґрунтування позову вказав про необґрунтованість висновку відповідача про порушення позивачем порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (тарифів) на послуги з постачання теплової енергії та за період з 01.01.2020 року до 01.12.2021 року стосовно необґрунтовано одержаної виручки у сумі 851734,85 грн., у зв`язку із включенням КП «ЧТЕ» до складу розрахункового планового прибутку дивідендів у розмірі 15% від суми складових прибутку: на розвиток виробництва (виробничі інвестиції), інше використання прибутку (обігові кошти) та завищено податок на прибуток у розмірі 18%. На думку позивача, твердження відповідача про те, що комунальні підприємства сплачують «частину чистого прибутку», а не «дивіденди» не відповідає чинному законодавству, оскільки це однакові за своєю правовою природою поняття, які є тотожними і мають одну і ту ж суть. Також, представник позивача зазначає, що відповідач при розрахунках «зайво нарахованої суми» та «суми необґрунтованої виручки» допустився помилок. 
Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про те, що оскаржуване рішення та припис прийнято з передбачених законодавством підстав, обґрунтовано, правомірно.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року, адміністративний позов Комунального підприємства «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області задоволено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав на вказане судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у цій частині рішення, яким у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства відмовити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зокрема вказує, що Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, не передбачено включення до структури тарифу коштів, які мають бути сплачені до місцевого бюджету у якості частини чистого прибутку. В свою чергу, перевіркою встановлено, що під час формування двоставкових тарифів на теплову енергію до умовно-постійної частини двоставкового тарифу Підприємством був включений розрахунковий плановий прибуток, у т.ч. на розвиток виробництва (виробничі інвестиції), інше використання прибутку (обігові кошти), дивіденди та податок на прибуток (Рішення №199) та у т.ч. на інше використання прибутку (обігові кошти), дивіденди та податок на прибуток (Рішення №270). Як далі вказує скаржник, позивач за організаційно-правовою формою належить до комунального унітарного підприємства, а тому в силу приписів ПК України сплачує саме «частину чистого прибутку», як підлягає зарахуванню до бюджету Чорноморської міської територіальної громади для комунальних підприємств у розмірі 15%, а не «дивіденди», а відтак включення до структури тарифу вказаних коштів є порушенням на думку відповідача п.27 зазначеного вище Порядку.
03.01.2023р. від позивача у справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи про необґрунтованість доводів скаржника просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін мотивуючи тим, що відповідачем у своїй апеляційній скарзі не наведено доводів, які б спростовували висновок суду першої інстанції про необґрунтованість застосованого до позивача штрафу та вимоги щодо усунення нібито виявлених порушень, адже за твердженнями позивача тарифи Комунальним підприємством було сформовано обґрунтовано.
За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ч.1 ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Відповідно до наказу ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області № 3692 від 29.11.2021 року призначено проведення планової перевірки з 02.12.2021 року по 15.12.2021 року Комунального підприємства «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області щодо дотримання вимог порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
Під час перевірки, КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області було надано вимоги про надання інформації, які були отримані підприємством позивача.
15.12.2021 року посадовими особами ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області складено акт № 4292 за результатами проведення планової перевірки за дотриманням суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, згідно з яким встановлено, що підприємством до складу розрахункового планового прибутку були включені дивіденди у розмірі 15 % від суми складових: на розвиток виробництва (виробничі інвестиції) та інше використання прибутку (обігові кошти). Крім того, з урахуванням економічно обґрунтованих складових прибутку: на розвиток виробництва (виробничі інвестиції) та інше використання прибутку (обігові кошти), без врахування дивідендів, завищено розмір податку на прибуток у розмірі 18%. В результаті порушення порядку формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (тарифів) на послуги з постачання теплової енергії за період з 01.12.2020 року по 01.12.2021 року підприємством необґрунтовано одержана виручка у сумі 851734,85 грн.
Примірник акту перевірки отримано директором КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області Паншиним А.В., 15.12.2021 року.
22.12.2021 року ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області прийнято припис № 559 з вимогою до КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області в термін до 01.09.2022 року сформувати тарифи не теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії у відповідності. Із вимогами Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» від 01.06.2011 року № 869 (далі - Порядок № 869), та подати на їх погодження органам місцевого самоврядування; в термін до 01.05.2022 року здійснити перерахунки споживачам, в рахунок майбутніх платежів за послуги з постачання теплової енергії, нарахованої суми у розмірі 136  700, 65 грн.
Також, 22.12.2021 року ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області прийнято рішення № 18, яким за порушення п. 27 Порядку № 869 стягнуто з КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області необґрунтовано одержаної виручки у сумі 851734,85 грн. в дохід державного бюджету; зобов`язано повернути споживачам суму необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 851  734, 85 грн. протягом 15 днів з дня отримання рішення.
Не погоджуючись із прийнятими відповідачем рішенням №18 та приписом № 559, вважаючи їх протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено зроблених за наслідками проведення перевірки позивача висновків щодо порушення позивачем вимог п.27 Порядку № 869, у зв`язку із чим вважав наявними підстави для визнання протиправними та скасування припису від 22.12.2021р. №559 та рішення №18 від 22.12.2021р.
Надаючи оцінку доводам скаржника та обґрунтованості висновків суду першої інстанції, судова колегія враховує наступне. 
Як встановлено ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V).
Згідно приписів ч. 1 ст. 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища;
заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 4 Закону №877-V).
Частиною 1 ст. 7 Закону №877-V встановлено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
Згідно ч. 6 ст. 7 Закону №877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону "Про ціни і ціноутворення" від 21.06.2012 № 5007-VI (далі - Закон № 5007-VI) реалізація державної цінової політики, проведення економічного аналізу рівня та динаміки цін, розроблення та внесення пропозицій щодо формування та реалізації державної цінової політики здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну цінову політику.
Як визначено ст. 12 Закону № 5007-VI, державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб`єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні регульовані ціни повинні бути економічно обґрунтованими (забезпечувати відповідність ціни на товар витратам на його виробництво, продаж (реалізацію) та прибуток від його продажу (реалізації).
У відповідності до абз.1 п.1 ч.1 ст. 13 Закону № 5007-VI державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень шляхом:
1)          установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання: фіксованих цін.
Органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення (далі - уповноважені органи) є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами; інші органи, визначені законом. Повноваження та порядок діяльності уповноважених органів, права та обов`язки їх посадових осіб, які здійснюють державний контроль (нагляд) за дотриманням суб`єктами господарювання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін та державне спостереження у сфері ціноутворення, визначаються цим Законом, “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” та іншими законами (ст.16 Закону №5001-VI).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про ціни та ціноутворення" до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за, зокрема, порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необґрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необґрунтовано одержаної виручки.
Здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, у розумінні приписів пп.2 п.3 “Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667, відносить до основних завдань Держпродспоживслужби.
У відповідності до пп. 11 п.4, п.7 Положення №667, Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань у сфері дотримання вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін: здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; надає у випадках, передбачених законодавством, висновки щодо економічного обґрунтування витрат під час формування цін (тарифів) на товари, роботи і послуги, щодо яких запроваджено державне регульованих цін (тарифів); надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до п.3 ч.1 ст.30 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" державне регулювання цін/тарифів базується на такому основному принципі, як відповідність рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.
Згідно із ч.1 ст.31 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України.
Порядок формування та затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги визначений статтею 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно з частиною 2 якої, виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.
За приписами ч. 3 ст.31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.
Повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг визначені статтею 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".
Відповідно до пунктів 1-3 частини першої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: 1) затвердження та реалізація місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та реалізації відповідних державних і регіональних програм; 2) встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; 3) затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням.
В силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” до повноважень виконавчих органів міських рад віднесено встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що у період з 01.12.2020 року по 01.12.2021 року двоставкові тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та послуги з постачання теплової енергії КП «Чорноморськтеплоенерго» для всіх груп споживачів встановлені рішеннями виконавчого комітету Чорноморської міської ради №199 від 22.10.2020 року та №270 від 29.10.2021р.
Механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води визначений Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). (далі Порядок №869). 
Пунктами 6, 10, 12-1 Порядку № 869 визначено, що тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії формуються для споживачів на підставі економічно обґрунтованого розподілу витрат, пов`язаних з провадженням певного виду ліцензованої діяльності.
Розрахунку тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води включаються витрати, які згідно з Податковим кодексом України враховуються під час визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.
У тарифах на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання можуть бути враховані обігові кошти за рахунок планованого прибутку в обсязі, що не перевищує 4 відсотків повної планованої собівартості теплової енергії (без урахування витрат на відшкодування втрат та вартості виробництва теплової енергії на власних теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях, когенераційних установках, установках з використанням альтернативних джерел енергії).
Такі кошти спрямовуються ліцензіатом на фінансування витрат, пов`язаних з придбанням природного газу, електричної енергії, а також на інші витрати, пов`язані з виробництвом, транспортуванням та постачанням теплової енергії, визначених структурою тарифів, у разі, коли такі витрати не відшкодовуються діючим тарифом.
Як визначено п. п. 49, 50, 51 Порядку № 869, під час формування двоставкових тарифів на теплову енергію визначаються планована повна собівартість, витрати на відшкодування втрат і планований прибуток від ліцензованої діяльності відповідно до вимог цього Порядку та здійснюється їх розподіл на умовно-змінну та умовно-постійну частини.
До умовно-змінної частини двоставкового тарифу на теплову енергію включаються плановані прямі витрати на придбання палива і електроенергії для виробництва теплової енергії власними котельнями та установками з використанням альтернативних джерел енергії та її транспортування, витрати на транспортування природного газу, покупну теплову енергію, а також витрати що включаються до повної планованої собівартості виробництва теплової енергії власними теплоелектроцентралями, теплоелектростанціями, атомними електростанціями, когенераційними установками (крім витрат на власні господарські потреби).
До умовно-постійної частини двоставкового тарифу на теплову енергію належать витрати, що включені до планованої повної собівартості виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, крім зазначених у пункті 50 цього Порядку і відповідно віднесених до умовно-змінних витрат, а також витрати на відшкодування втрат та планований прибуток, визначений відповідно до пункту 27 цього Порядку.
При цьому, за визначенням п. 27 Порядку № 869, планований прибуток визначається як сума коштів, що додається до суми повної планованої собівартості, і спрямовується на здійснення заходів інвестиційної програми, погашення основної суми необхідних запозичень (кредитів, позик) та/або інвестування за рахунок власного капіталу в необоротні матеріальні та нематеріальні активи для провадження ліцензованої діяльності, забезпечення необхідного рівня прибутковості капіталу власників (нарахування дивідендів), відрахування до резервного капіталу, а також відшкодування витрат з податку на прибуток та забезпечення обігових коштів.
Планований прибуток може включати обігові кошти у розмірі, що не перевищує 4 відсотків повної планової собівартості теплової енергії (без урахування витрат на відшкодування втрат та вартості виробництва теплової енергії на власних теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях, когенераційних установках, установках з використанням альтернативних джерел енергії).
Ліцензіати та уповноваженні органи зобов`язані у структурі тарифів відображати складові планованого прибутку.
За рахунок планованого прибутку насамперед фінансується інвестиційна складова, обов`язковість якої передбачено Законом України “Про ціни і ціноутворення”.
Планування складової частини прибутку, що передбачається для здійснення заходів інвестиційної програми (інвестиційна складова), провадиться відповідно до інвестиційної програми ліцензіата, затвердженої згідно з його установчими документами і погодженої уповноваженими органами в установленому порядку.
У разі коли ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності у межах кількох територіальних громад, інвестиційна програма розробляється для кожної територіальної громади окремо. За таких умов складова частина планованого прибутку, що передбачається для здійснення необхідних інвестицій, включається до складу тарифу для відповідної територіальної громади.
Визначення обсягу планованого прибутку для включення його до складу тарифів відповідної територіальної громади здійснюється з урахуванням обсягу необхідних інвестицій та/або погашення основної суми необхідних запозичень для провадження ліцензованої діяльності у межах відповідної територіальної громади.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд враховує , що скаржник у своїй скарзі зазначає про необґрунтоване в порушення приписів Порядку №869 включення позивачем до тарифу коштів, які не є дивідендами.
З даного приводу, судова колегія звертає увагу на те, що оскаржувані припис та рішення про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнято за порушення позивачем п.27 Порядку №27, а саме включення до складу розрахункового планового прибутку умовно-постійної частини двоставкового тарифу дивідендів у розмірі 15%.
При цьому, апеляційним судом з матеріалів справи встановлено, що п. 30 рішення Чорноморської міської ради № 516-VII від 20.12.2019 року «Про бюджет міста Чорноморська на 2020 рік», встановлено в 2020 році розмір частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до бюджету міста Чорноморська для комунальних підприємств Чорноморської міської ради Одеської області в розмірі 15%.
Пунктом 29 рішення Чорноморської міської ради № 13-VIIІ від 24.12.2020 року «Про бюджет Чорноморської територіальної громади на 2021 рік», встановлено в 2021 році розмір частки прибутку, яка підлягає зарахуванню до бюджету Чорноморської міської територіальної громади для комунальних підприємств Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області в розмірі 15%.
Крім того, згідно п.п. 56, 96 Порядку №869, примірна формула розрахунку умовно-постійної та умовно-змінної частини витрат ліцензіата на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, послуги з постачання теплової енергії затверджується Мінрегіоном.
Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №239 від 12.09.2018р. затверджено Порядок розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення.
У відповідності до пункту 1 розділу ІІІ зазначеного Порядку, розрахунки тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, комунальні послуги, що додаються до заяви здійснюються заявниками на плановий період за формами, встановленими органами місцевого самоврядування.
Апеляційний суд приймає також до уваги доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що згідно з п.1 рішення Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 23.07.2020 №134 та від 29.10.2021р. затверджені форми для подання розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії. Затвердженими формами передбачені відображення наступних складових планового прибутку: податок на прибуток, дивіденди, резервний фонд (капітал), на розвиток виробництва (виробничі інвестиції), інше використання прибутку.
Крім того, як було вірно враховано судом першої інстанції, власником КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, у відповідності до приписів п.1.2, 1.3 Статуту комунального підприємства «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (у новій редакції), затвердженого рішенням Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 11.12.2020 року № 9-VIII, - є Чорноморська територіальна громада Одеської області, а засновником, - є Чорноморська міська рада Одеського району Одеської області.
Тобто, дивіденди це лише найменування статті витрат у затвердженій формі, яке підприємство повинно було використовувати, відповідно до вище наведених приписів Порядку №869.
Колегія суддів також звертає увагу, що дивіденди, як визначено п. 14.1.49 ПК України, - платіж, що здійснюється юридичною особою, в тому числі емітентом корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів, на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.
Для цілей оподаткування до дивідендів прирівнюється також платіж у грошовій чи не грошовій формі, що здійснюється юридичною особою на користь її засновника та/або учасника (учасників) у зв`язку з розподілом чистого прибутку (його частини).
Разом з цим, згідно з п.35 ч.1 ст. 64 Бюджетного кодексу України, до доходів загального фонду бюджетів сільських, селищних, міських територіальних громад належать: частина чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та їх об`єднань, що вилучається до бюджету, в порядку, визначеному відповідними місцевими радами.
Тобто, під дивідендами, як вірно вказав суд першої інстанції у своєму рішенні, слід розуміти платіж, що здійснюється на користь власника, тоді як частина чистого прибутку (доходу) сплачується до місцевого бюджету.
Слід також зазначити, що двоставкові тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з постачання теплової енергії, були встановлені підприємству рішеннями Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області від 23.07.2020р. №134, від 22.10.2020р. №199, від 29.10.2021 №270.
За підсумками 2021 року був проведений розрахунок частини чистого прибутку (доходу) та надана форма №4 до контролюючих органів. Частина чистого прибутку (доходу), що відраховується до бюджету Чорноморської міської територіальної громади підприємством за звітний податковий період склала 2287200грн.
Відповідно до платіжних доручень № 452 від 23.02.2022 року та № 457 від 24.02.2022 року, КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області перераховано до бюджету Чорноморської міської ради Одеської області частину чистого прибутку у розмірі 948985,00грн. та 323000,00 грн.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою позицію позивача стосовно правомірності включення до складу розрахункового планового прибутку у структурі тарифів, згідно форм встановлених рішеннями №134 та №270, суми частини чистого прибутку, яка підлягає сплаті та була сплачена до бюджету Чорноморської міської територіальної громади у розмірі 15%, а також включеного на цю суму податку на прибуток 18%.
Підсумовуючи усе викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність тверджень відповідача про порушення позивачем п.27 Порядку № 869, так як відповідно до встановлених обставин справи, підприємство сплачувало кошти до місцевого бюджету, а не на користь засновника.
Виходячи з того, що наявними в матеріалах справи доказами спростовуються виявлені відповідачем порушення КП «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області норм законодавства про ціни і ціноутворення, доводи з приводу допущення відповідачем помилок при розрахунках «зайво нарахованої суми» та «суми необґрунтованої виручки», не впливають на результат розгляду справи по суті, про що було ґрунтовно враховано під час ухвалення рішення судом першої інстанції.
З огляду на вищевикладене у сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність відповідачем правомірності прийняття припису від 22.12.2021 року № 559 та рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 22.12.2021 року № 18, у зв`язку із чим зазначені припис та постанова є протиправними та підлягають скасуванню.
Отже у суду першої інстанції були наявні усі підстави для задоволення позову.
Загалом доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів в контексті надання оцінки доводам апеляційних скарг враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 420/1013/22 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Бітов А.І.    Градовський Ю.М.