КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 квітня 2023 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 363/89/22
номер провадження №22-ц/824/4911/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року /суддя Рудюк О.Д./
у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування фактичних втрат у порядку регресу, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу з ОСОБА_1 у розмірі 9 245,11 грн. 
Заочним рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 9 245,11 грн. фактичних витрат в порядку регресу, витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрати з оплати правової допомоги у розмірі 3 900,00 грн./а.с. 64-66/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі №363/5341/19 стягнуто з неї на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в сумі 7 740 грн 69 коп, яке ОСОБА_1 планувала виконувати, тобто, вже існує рішення суду про стягнення коштів. Наголошував, що ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ФОП ОСОБА_3 не повідомляло її як боржника у зобов`язанні щодо переходу права вимоги. Окремо наголошував на неправомірному ухваленні заочного рішення та позбавлення права на змагальність та захист прав апелянта.
Представник ФОП ОСОБА_3 - ОСОБА_4 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на безпідставність її вимог. Вказував, що боржника було повідомлено шляхом претензії про наявну заборгованість, яка отримана нею 15.06.2021 р., про що в матеріалах справи наявні докази. Твердження щодо тотожного спору не відповідає дійсності, оскільки відповідачем, серед іншого, було укладено договір про приєднання №457699011 та відкрито поточний рахунок. Також просив стягнути 3700 понесених витрат на правову допомогу.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з відповіддю на відзив, повністю дублюючи текст апеляційної скарги. Щодо понесених витрат на правову допомогу, вказував, що ціна за відзив на апеляційну скаргу є неспівмірною з сумою позовних вимог, наголошуючи на правових висновках ВС.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 30.05.2018 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про споживчий кредит №1233_0726 згідно якого, банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором.
Згідно до п.2.2. договору про споживчий кредит №1233_0726 від 30.05.2018 року, кредит надається в загальному розмірі 31 500,00 грн. на строк 36 місяців з терміном остаточного кредиту не пізніше 29.05.2021 року, якщо інший строк та термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору.
01.12.2018 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» (страховик) та ПАТ «Державний ощадний банк України» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286, предметом цього договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані зі збитками внаслідок неповернення/неповного повернення позичальниками кредитів (в тому числі їх частини) та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ними процентами, що передбачені кредитними договорами.
19.08.2019 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» із заявою про настання страхового випадку згідно якої, заборгованість ОСОБА_1 станом на дату настання страхового випадку та проценти за користування кредитом за два місяці становить 9 245,11 грн.
ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» здійснило виплату страхового відшкодування згідно договору страхування кредитів ОСОБА_1 у розмірі 9 245,11 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №8398 від 16.09.2019 року.
20.05.2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_3 (новий кредитор) укладено договір №01- 05 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором.
Згідно додатку №1 до договору №01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2020 року до ФОП ОСОБА_3 перейшло право вимоги з ОСОБА_1 за кредитним договором.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно керувався вимогами ст. 27 ЗУ «Про страхування» якою визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Виходячи з положення ст.27 Закону України «Про страхування» судом першої інстанції вірно встановлено, що до ФОП ОСОБА_3 перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.
Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Оскільки, ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» здійснило виплату, а до ФОП ОСОБА_3 перейшло право вимоги щодо відшкодування фактичних витрат страхового випадку, позивач набув право зворотної вимоги до відповідача в розмірі виплаченого відшкодування.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, ст.141 ЦПК України, судом першої інстанції вирішено питання судових витрат.
Доводи апеляційної скарги, щодо тотожності спору та вже існуючому стягненні за кредитним договором, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами - виникли на підставі виплаченого страхового відшкодування по непогашеним зобов`язанням за кредитним договором.
Крім того, предметом рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі №363/5341/19, на яке посилається апелянт є договір у вигляді заяви від 30.05.2018 р. про приєднання № 457699011 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та заборгованість, яка виникла за кредитним договором станом на 06.02.2019 року становить 7 740, 69 грн., яка складається з: загальної суми заборгованості - 7 368, 59 грн.; загальної суми заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом - 243, 45 грн.; загальної суми заборгованості за РКО - 0,0 грн.; загальна сума нарахованої пені - 84, 03 грн.; суми втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 23, 94 грн.; суми втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 6, 01 грн.; розміру 3% річних на суму простроченого кредиту - 13, 90 грн.; розміру 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 0, 77 грн.
Водночас, у даній справі, 01.12.2018 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» (страховик) та ПАТ «Державний ощадний банк України» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286, предметом цього договору є майнові інтереси страхувальника. 
ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» здійснило виплату страхового відшкодування згідно договору страхування кредитів ОСОБА_1 у розмірі 9 245,11 грн., які в порядку ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України стягуються з відповідача.
Таким чином, за даним позовом стягується виплачена сума страхового відшкодування, а не сума заборгованості за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення боржника про уступку права вимоги, апеляційним судом також відхиляються з огляду на те, що в матеріалах справи міститься претензія повідомлення, з доказами направлення та отримання. / а.с 36-37/
Доводи апеляційної скарги щодо порушення права на захист, оскільки ОСОБА_1 повідомлялась про розгляд справи в суді першої інстанції, за єдиною відомою адресою, яку вона також зазначає і в апеляційній скарзі в с. Нові Петрівці, скористалась правом на подачу заяви про перегляд заочного рішення суду та апеляційним переглядом рішення суду.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.
Так, представником позивача подано клопотання про стягнення з апелянт 3700 грн витрат на правову допомогу, з яких відповідно до Акту №56/2-Б від 27.02.2023 р. вказано на види наданої правничої допомоги. Ознайомлення із суттю правових питань клієнта 1200 грн та підготовка, подача відзиву на апеляційну скаргу 2500 грн, з розрахунку укладеного між сторонами договору №5 про надання правової допомоги від 20.05.2021 р. - 1200 грн за годину. Також надано квитанцію про сплату.
Звертаючись з запереченнями щодо стягнення, представник апелянта вказує на не співмірності позовних вимог та витрат на правову допомогу, водночас, власних розрахунків не надає.
Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд апеляційної інстанції виходить з того, що правова допомога надавалась, з розрахунку 1200 грн за годину роботи, у зв`язку з чим доходить висновків про обґрунтованість стягнення 3700 грн.
Крім того, співмірність включає в себе не тільки суму позову а й надані адвокатом послуги.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року - залишити без задоволення.   
Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року  - залишити без змін.  
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з ОСОБА_1 на корить фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрати з оплати правової допомоги у розмірі 3 700,00 /три тисячі сімсот/ грн.
Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: