ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/10420/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року в адміністративній справі №340/10420/21 (головуючий суддя першої інстанції Момонт Г.М.) за позовом ОСОБА_1 до Кетрисанівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач 14.12.2021 року звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 24.06.2021 року №1408  про відмову їй у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарства;
- зобов`язати Кетрисанівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області прийняти рішення, яким затвердити проект землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки (кадастровий номер 3520882400:02:000:0394) загальною площею 2,0000 га у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарства.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в  рішенні не наведено, які саме порушення вимог статті 118 Земельного кодексу України чи іншого нормативно-правового акта допущені позивачем при зверненні із заявою про затвердження проекту землеустрою для відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а також відсутні будь-які мотиви щодо прийняття такого рішення.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року адміністративний позов задоволено в  повному  обсязі. 
Визнано протиправним та скасовано рішення сьомої сесії восьмого скликання Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 24 червня 2021 року №1408 «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 »;
Зобов`язано Кетрисанівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність (шляхом безоплатної передачі) загальною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - А.01.03) за адресою: Верхньоінгульська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові  витрати  зі  сплати  судового  збору в розмірі 908,00  грн., та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн..
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року відстрочено виконання рішення суду до завершення дії воєнного стану в Україні, але не довше ніж до 11 листопада 2023 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, суд не повно з`ясував всі фактичні обставини справи, не повністю дослідив докази, рішення не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначив, що комунальна власність визнана самостійною формою власності. Суб`єктами права комунальної власності є територіальні громади від імені та в інтересах яких діють сільські, селищні, міські ради. Рішення щодо відчуження комунального майна приймаються виключно на пленарних засіданнях та сесіях сільської, селищної, міської ради. Скаржник вказує, що заява позивача була розглянута в межах та на підставі норм Закону України «Про місцеве самоврядування» та прийнято правомірне рішення. Вважає, що відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне. 
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (а.с. 36). 
Рішенням тридцять другої сесії сьомого скликання Верхньоінгульської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в приватну власність» від 21 листопада 2019 року №318 надано, зокрема, ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0000 га земель сільськогосподарського призначення за рахунок земель запасу комунальної власності (пасовища) за межами населеного пункту (а.с. 22).
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність (шляхом безоплатної передачі) загальною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - А.01.03) за адресою: Верхньоінгульська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області розроблено ФОП ОСОБА_2 (а.с. 18-37).
Позивачем 07.05.2021 року подано до Кетрсанівської сільської ради заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність (шляхом безоплатної передачі) загальною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - А.01.03) за адресою: Верхньоінгульська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.13).
Рішенням сьомої сесії восьмого скликання Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 24.06.2021 року №1408 позивачу відмовлено у затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 3520882400:02:000:0394) у власність (шляхом безоплатної передачі) загальною площею 2,0000 га, з них: 2,0000 га - пасовища, для ведення особистого селянського господарства (КВЦПЗ 01.03), що знаходяться за адресою: Верхньоінгульська сільська рада, Бобринецький район, Кіровоградська область. Підставою  відмови  зазначено, що до статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, а на даний час Кетрисанівська сільська рада не набула права власності на цю земельну ділянку (а.с.14, 58-59).
Позивач, не погодившись з рішенням відповідача про відмову в затверджені проекту землеустрою, оскаржила таке рішення до суду.

          Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив із того, що зазначені в оскаржуваному рішенні підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою не знайшли підтвердження під час розгляду справи та не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню. Суд першої інстанції дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язати відповідача затвердити відповідний проект землеустрою.     
  
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.
Згідно зі ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська рада питання регулювання земельних відносин повинна вирішувати виключно на пленарних засіданнях і відповідно до закону.
У відповідності до ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.
Отже, чинним законодавством передбачено, що способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття рішення сесії.
Повноваження сільської, селищної, міської ради у галузі земельних відносин передбачені, зокрема ст.ст.12, 122 Земельного кодексу України.
Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Як зазначалось вище, рішенням Верхньоінгульської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в приватну власність» від 21 листопада 2019 року №318 надано, зокрема, ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 2,0000 га земель сільськогосподарського призначення за рахунок земель запасу комунальної власності (пасовища) за межами населеного пункту (а.с. 22).
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
За змістом статті 79-1 Земельного кодексу України вбачається, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі, а земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Отже, враховуючи наведені норми законодавства вбачається, що розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки необхідне для формування земельної ділянки.
Такий висновок також узгоджується з положеннями статті 50 Закону України «Про землеустрій», згідно якої проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
З матеріалів  справи  вбачається, що на підставі поданої позивачем заяви, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 розроблено проект землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 2,00 га (а.с. 18-37). 
Земельній ділянці, яка є новосформованою з земель комунальної власності, присвоєний кадастровий номер 3520882400:02:000:0394, дата державної реєстрації  земельної  ділянки - 28.04.2021 року. Цільове призначення земельної  ділянки  - землі сільськогосподарського призначення (01.03 пасовища, для ведення особистого селянського господарства) не змінювалось (а.с. 15, 50).
Вказаний проект землеустрою погоджений експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру у  Рівненській області, про що складено висновок від 05.01.2021 року №184/82-21 (а.с. 34).
Після погодження проекту землеустрою позивач звернулась до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою (а.с. 13).
Проте, Рішенням Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області сьомої сесії восьмого скликання від 24 червня 2021 року №1408 позивачу відмовлено  у затвердженні проекту землеустрою (а.с.14, 58-59). 
Підставою  відмови  зазначено, що на даний час Кетрисанівська сільська рада не набула права власності на цю земельну ділянку. 
Інших підстав для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою в оскаржуваному рішенні  не  наведено
Відповідно до частин 9, 10 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Отже, чинним законодавством чітко визначено, що орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, розглядає клопотання у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
При цьому, положення частини 9 статті 118 Земельного кодексу України не надають відповідному органу місцевого самоврядування приймати будь-яке інше рішення, ніж про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність  за  наявності  проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Законом України від 28.04.2021 року №1423-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» Розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України було доповнений пунктом 24, яким, передбачено, що надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.
Стосовно доводів апелянта про не набуття ним права власності на спірну земельну  ділянку, апеляційний суд зазначає наступне. 
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 року №716-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Кіровоградської області» на території Кіровоградської області затверджено 49 громад, зокрема Кетрисанівську сільську територіальну громаду, до складу території якої увійшла територія, в т.ч. і Василівської територіальної громади Бобринецького району Кіровоградської області.
Підпунктом 11 пункту 1 постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» постановлено утворити у Кіровоградській області, зокрема, Кропивницький район, до складу якого увійшла територія Кетрисанівської сільської територіальної громади, а підпунктом 11 пункту 3 цієї постанови постановлено ліквідувати у Кіровоградській області, зокрема Бобринецький район.
                    Перша сесія новообраної Кетрисанівської сільської ради відбулася 10.11.2020 року, на якій прийняті рішення №1 від 10.11.2020 року «Про визнання повноважень депутатів Кетрисанівської сільської ради восьмого скликання», рішення №4 від 10.11.2020 року «Про реорганізацію сільських рад Бобринецького району шляхом приєднання до Кетрисанівської сільської ради», якими, зокрема Верхньоінгульську сільську раду (ЄДРПОУ 04365508) реорганізовано шляхом приєднання до Кетрисанівської сільської ради.

В даному випадку, новосформована Кетрисанівська ТГ стала правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої Костомарівської ТГ і набула повноважень розпоряджатися землями комунальної власності, у тому числі приймати рішення про передачу таких земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у порядку, передбаченому ст.ст.116, 118 ЗК України, за нормами, установленими ст.121 ЗК України.
Враховуючи вищевказане, рішення Кетрисанівської сільської ради від 24 червня 2021 року №1408 прийняте в порушення вимог Земельного кодексу України та не відповідає критеріям відповідності, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України, а тому підлягає скасуванню, як вірно вирішив суд першої інстанції.
Щодо посилань скаржника на відсутність правових підстав для зобов`язання сільської ради прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, колегія суддів такі доводи до уваги не приймає та зазначає, що суд першої інстанції правильно зазначив, що обираючи спосіб захисту порушеного права суд враховує, що повноваження суб`єкта владних повноважень не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки. Повноваження щодо затвердження або відмови у затвердженні проекту землеустрою за своєю суттю не є дискреційними, а тому належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде саме зобов`язати відповідача затвердити відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність (шляхом безоплатної передачі) загальною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність прийняття рішення від 24 червня 2021 року № 1408 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (шляхом безоплатної передачі) для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 .
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Щодо заяви про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної  інстанції, колегія суддів зазначає  наступне.
Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 05.06.2018 року у справі №904/8308/17 встановлено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. 
В обґрунтування заяви про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано наступні документи:
- договір про надання п правничої (правової) допомоги від 08.12.2021 року (а.с. 38-41);
- ордер серії КР №130656 від 08.12.2021 року; (а.с. 42)
- додаткова угода до договору про надання правової допомоги від 13.03.2023 року;
- розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу (правову) допомогу;
- квитанція до прибуткового касового ордеру від 13.03.2023 року №б/н на суму 2000 грн.
В заяві про вирішення питання щодо розподілу витрат, понесених позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної  інстанції, позивач просить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката при розгляді справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн..
Згідно наданого розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу (правову) допомогу адвокатом Приборою І.І. в суді апеляційної інстанції надано професійну правничу допомогу наступного характеру:
- підготовка відзиву на апеляційну скаргу – 1,0 год. - 1000,00 грн.;
- підготовка заяви щодо розподілу витрат, понесених позивачем під час розгляду справи №340/10420/21 судом апеляційної інстанції – 1,0 год. - 1000,00 грн..
Аналізуючи наведені вище докази стосовно правничої допомоги, апеляційний суд зазначає, що вказані в розрахунку послуги: підготовка відзиву на апеляційну скаргу та підготовка заяви про вирішення питання щодо розподілу витрат фактично є складовими однієї послуги - складання відзиву на апеляційну скаргу, оскільки вимоги заяви про вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу можливо було зазначити і у відзиві на апеляційну скаргу.  
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно із практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява №19336/04).
Крім того, слід зауважити, що вказана справа розглядалась в суді апеляційної інстанції у порядку письмового провадження, будь-яких додаткових доказів або пояснень суд не витребовував, справа є незначною, а спірні правовідносини - поширеними та типовими. Доводи відзиву на апеляційну скаргу дублюють позицію позивача, викладену у позовній заяві та висновки суду  першої інстанції, викладені в рішенні.
Відтак, наданими доказами не підтверджено обґрунтованість та фактичний обсяг витрат позивача  на правничу допомогу в  суді  апеляційної  інстанції.
Таким чином, зважаючи на предмет спору, складність адміністративної справи, яка не є складною та відсутність належного обґрунтування зазначеної в заяві суми, апеляційний суд вважає що заявлені витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції в розмірі 2000 гривень не є співмірними зі складністю адміністративної справи та часом, витраченим адвокатом на надання правової допомоги, а також не  підтверджені  належним чином, у зв`язку із чим колегія суддів дійшла висновку про часткове  задоволення заяви в розмірі 200 грн..
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції                    не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року в адміністративній справі №340/10420/21 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2022 року в адміністративній справі №340/10420/21 залишити без змін. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу  допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 200 (двісті) гривень 00 копійок за  рахунок бюджетних асигнувань Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак