Постанова
Іменем України
22 червня 2023 року
м. Київ
справа № 824/100/22
провадження № 61-12524ав22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,
учасники справи:
заявник - Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка),
боржник - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»,
за участю: 
секретаря судового засідання - Бондаря В. Б.,
представника заявника - адвоката Хомин Оксани Мирославівни,
представника боржника - Гвоздицького Костянтина Олеговича ,
розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційні скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на ухвали Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року та від 28 листопада 2022 року у складі судді  Олійника В. І. у справі за заявою Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 15 червня 2022 року у справі № 144/2021 за позовом Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням умов контракту від 02 січня 2019 року № 53-129-01-19-01725,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяв
У серпні 2022 року Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) (далі - UBG) через представника Муляр Є. Г. звернулась до суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - МКАС при ТПП України) від 15 червня 2022 року у справі № 144/2021.
Заява обґрунтована тим, що 15 червня 2022 року МКАС при ТПП України ухвалив рішення у справі № 144/2022 (далі - рішення), відповідно до якого задовольнив позов UBG до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) (далі - ДП «Енергоатом»). Місце ухвалення рішення - м. Київ, Україна. Дата отримання рішення - 05 липня 2022 року.
У зв`язку з неналежним виконанням умов контракту від 02 січня 2019 року                   № 53-129-01-1901725 (далі - контракт) з ДП «Енергоатом» на користь UBG стягнено 98 992, 00 євро основного боргу, 14 732,12 євро - три проценти річних, 6 082,95 євро - відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору та 2 000 євро - відшкодування витрат на правничу допомогу, всього - 121 807,07 євро.
Відповідно до пункту 9.2 контракту всі неврегульовані за контрактом спори заінтересована сторона передає на розгляд МКАС при ТПП України відповідно до регламенту цього суду з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору. Місцезнаходження арбітражного суду - м. Київ, Україна. Право, що підлягає застосуванню - матеріальне право України.
Відповідно до статті 32 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» (далі - Закон) рішення є остаточним та набрало законної сили з дати його ухвалення - 15 червня 2022 року, що додатково підтверджується довідкою МКАС при ТПП України від 26 липня 2022 року № 1084/14-7.
На час звернення із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення ДП «Енергоатом» добровільно його не виконало та не вчинило будь-яких дій, які б вказували про намір добровільного його виконати, що є підставою для його виконання у примусовому порядку.
Просила суд визнати і надати дозвіл на виконання рішення МКАС при ТПП України про стягнення заборгованості за контрактом; видати виконавчий лист про стягнення з ДП «Енергоатом» на користь UBG 98 992,00 євро основного боргу, 14 732,12 євро - трьох процентів річних, 6 082,95 євро - відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору та 2 000,00 євро - відшкодування витрат на правничу допомогу, всього - 121 807,07 євро; стягнути з ДП «Енергоатом» на користь UBG судовий збір у розмірі 1 240,50 грн.
У листопаді 2022 року UBG через представника Муляр Є. Г. звернулась із заявою про ухвалення додаткового рішення, просила стягнути з ДП «Енергоатом» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 євро.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року заяву UBG, подану представником Муляр Є. Г., задоволено. Визнано і надано дозвіл на виконання рішення МКАС при ТПП України про стягнення заборгованості за контрактом; видано виконавчий лист про стягнення з ДП «Енергоатом» на користь UBG 98 992,00 євро основного боргу, 14 732,12 євро - трьох процентів річних, 6 082,95 євро - відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору та 2 000,00 євро - відшкодування витрат на правничу допомогу, всього - 121 807,07 євро; стягнено з ДП «Енергоатом» на користь UBG судовий збір у розмірі 1 240,50 грн.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що UBG звернулось до суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України в межах встановленого законом строку і  заявник до заяви долучив документи згідно з переліком, передбаченим статтею 476 ЦПК України.
Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.
Боржник не надав будь-яких належних обґрунтувань та доказів, які б стали підставою для відмови у задоволенні заяви UBG.
У рішенні МКАС при ТПП України немає двозначності щодо розміру, в якому боржник повинен сплатити відсотки на користь стягувача, а проведення виконавцем розрахунку відсотків не є втручанням у відносини, врегульовані в арбітражному застереженні, та не може вважатися виходом за межі повноважень і порушенням публічного порядку.
Короткий зміст додаткового судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнено з ДП «Енергоатом» на користь UBG витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500,00 євро.
Суд першої інстанції виходив з того, що UBG належними доказами підтвердила витрати на правничу допомогу, зокрема гонорар адвоката, розмір яких є співмірним та відповідає складності справи.
Короткий зміст вимог апеляційних скарг
У грудні 2022 року ДП«Енергоатом» звернулось до Верховного Суду з апеляційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року, просило її скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволення заяви UBG про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України.
У грудні 2022 року ДП«Енергоатом» звернулось до Верховного Суду з апеляційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року, просило її скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволення заяви UBG про ухвалення додаткового рішення.
Надходження апеляційних скарг до Верховного Суду як суду апеляційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ДП «Енергоатом» на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року та витребувано матеріали справи.
Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ДП «Енергоатом» на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року.
Матеріали справи надійшли до Верховного Суду з Київського апеляційного суду 29 грудня 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційні скарги
Апеляційна скарга на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року мотивована тим, що ця ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права. 
В арбітражній угоді не обумовлено застережень про можливість передачі на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду спорів щодо виконання договорів про публічні закупівлі.
Визнання і надання дозволу на виконання рішення порушує публічний порядок України, оскільки загрожує безпеці та економіці України, фактично буде надано дозвіл на стягнення коштів у розмірі 121 807,07 євро з підприємства, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави Україна, а також наслідки щодо належного забезпечення працівників заробітною платою, можливості доведення підприємства до банкрутства, впливу на належне забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання суб`єктів господарювання та населення, зокрема в зимовий період, a також постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики. 
Оскільки арбітражне застереження є частиною контракту, тобто елементом змішаного договору, строк його дії такий самий, як і самого контракту, строк дії якого закінчився 31 грудня 2020 року. На момент арбітражного розгляду дійсної арбітражної угоди між ДП «Енергоатом» та UBG не існувало.
Апеляційна скарга на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 рокумотивована тим, що суд не оцінив співмірність заявлених UBG витрат на правничу допомогу, з огляду на незначну складність справи, обсяг виконаних робіт, фінансовий стан ДП «Енергоатом».
Доводи особи, яка подала відзиви на апеляційні скарги
У лютому 2023 року UBG через адвоката Муляр Є. Г. подала відзиви на апеляційні скарги ДП «Енергоатом», у яких просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані ухвали суду першої інстанції - без змін.  
Відзив на апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року мотивований тим, що ДП «Енергоатом» не зазначило будь-якої аргументованої підстави для її скасування.
Є стала судова практика Верховного Суду щодо відмови у задоволенні апеляційних скарг ДП «Енергоатом» у аналогічних справах, зокрема викладена у постановах Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 824/294/21, від 29 вересня 2022 року у справі № 824/15/22.
Цивільно-правові аспекти господарських спорів, що виникають під час укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі можуть передаватися на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.
Процесуальна поведінка ДП «Енергоатом» має ознаки зловживання правом та не відповідає принципу добросовісності.
Сама по собі можливість впливу рішення арбітражного суду на платоспроможність державного підприємства не вказує на порушення публічного порядку.
Доказів, що стягнення заборгованості негативно вплине на платоспроможність боржника, суду не надано.
Арбітражне застереження є окремою угодою, що може викладатись як окремий документ або прописуватись у контракті, на яке не поширюються інші умови контракту. Застосовується принцип автономності арбітражної угоди.
ДП «Енергоатом» був активним учасником арбітражного процесу та не заявляв заперечень, якими обґрунтована апеляційна скарга.
Відзив на апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року мотивований тим, що боржник не надав доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу. 
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом щодо визначення розміру гонорару або його зменшення можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам.
Кількість документів у матеріалах справи не є індикатором складності справи.
Доказів того, що відшкодування витрат на правничу допомогу вплине на фінансовий стан ДП «Енергоатом», не надано.
Позиція осіб, які брали участь у розгляді справи
Представник ДП «Енергоатом» - Гвоздицький К. О. у судовому засіданні підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених                  у скаргах.
Представник UBG - адвокат Хомин О. М. просила у задоволенні апеляційних скарг ДП «Енергоатом» відмовити, підтримавши доводи відзиву на апеляційну скаргу.
Позиція Верховного Суду
Підстави апеляційного оскарження та межі розгляду справи
Згідно з частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши докази, перевіривши вимоги і доводи апеляційних скарг та відзивів на них, Верховний Суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з огляду на таке.
Фактичні обставини, встановлені Київським апеляційним судом як судом першої інстанції
15 червня 2022 року МКАС при ТПП України ухвалив рішення відповідно до якого задовольнив позовні вимоги UBG до ДП «Енергоатом». Місце ухвалення рішення - м. Київ, Україна. Дата отримання рішення - 05 липня 2022 року.
Рішенням МКАС при ТПП України вирішено стягнути з ДП «Енергоатом» (Україна, вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032, ідентифікаційний код 24584661) на користь компанії UBG (Estonia, Harju County, Tallinn, Lasnamae district, Punane str. 56, 13619; registration number 14481718) 98 992,00 євро основного боргу, 14 732,12 євро - три проценти річних, 6 082,95 євро - відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору та 2 000 євро - відшкодування витрат на правничу допомогу, всього - 121 807,07 євро, у зв`язку з неналежним виконанням умов контракту.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Щодо доводів апеляційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року
Згідно з частиною першою статті 35 Закону арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.
Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому                         ЦПК України.
Порядок розгляду і вирішення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначені в главі 3 розділу ІХ «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів» ЦПК України.
Відповідно до статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.
Суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України (стаття 478 ЦПК України; стаття 36 Закону).
Згідно з частиною першою статті 479 ЦПК України за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.
Відповідно до частини першої статті 482 ЦПК України надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється судом у порядку, встановленому цією главою, з особливостями, передбаченими цією статтею.
Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не надає оцінку правильності цього рішення по суті вирішення спору, а перевіряє лише дотримання строків звернення із заявою, дотримання вимог процесуального закону щодо її форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання рішення.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що: рішення набуло статусу остаточного, є обов`язковим для сторін, заявник звернувся до суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення у межах встановленого законом строку, до заяви долучено документи згідно з переліком, передбаченим статтею 476 ЦПК України.
Щодо доводів ДП «Енергоатом», що спір щодо виконання договору про публічні закупівлі не може бути предметом арбітражного розгляду, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до статті 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж 1961 року, ратифікованої указом Президії Верховної Ради Української РСР від 25 січня 1963 року, юридичні особи, які за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті.
Відповідно до абзацу другого частини другої статті 22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.
У Законі немає заборони стосовно передання на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із публічними закупівлями.
Глава 51 розділу 1 Книги п`ятої ЦК України регулює питання правових наслідків порушення зобов`язання та відповідальності за такі порушення.
Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. 
За змістом Закону України «Про публічні закупівлі» публічно-правовими є відносини з державного регулювання, контролю, умов здійснення закупівель, їх видів, порядку проведення, звітності тощо.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що термін «цивільно-правові аспекти спорів» за своїм значенням та метою є цивільно-правовим спором під час виконання контракту, який, зокрема, виникає щодо виконання стороною договірного зобов`язання зі сплати коштів за надані за контрактом послуги.
Під час розмежування цивільно-правових (приватно-правових) та публічно-правових аспектів спорів визначальним є характер правовідносин між сторонами: у цивільно-правових - сторони договору є рівноправними, а у публічно-правових - хоча б одна сторона договору здійснює публічно-владні управлінські функції, зокрема на виконання делегованих повноважень.
Отже, спори щодо виконання міжнародних договорів поставки, зокрема порушення умов оплати вартості поставленої продукції, підвідомчі арбітражним судам.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі № 824/118/22, провадження № 61-1261ав23, від 13 квітня 2023 року у справі № 824/117/22, провадження № 61-1569ав23, від 10 листопада 2022 року у справі № 824/62/22, провадження № 61-8324ав22 (між тими ж сторонами).
Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги, що законодавство України встановлює заборону передання на розгляд міжнародного арбітражного суду спору, який виник між UBG та ДП «НАЕК «Енергоатом», є безпідставними.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що визнання і надання дозволу на виконання рішення порушує публічний порядок, Верховний Суд виходить з їх безпідставності з огляду на таке.
Відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини другої статті 478 ЦПК України суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо суд визнає, що визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.
Публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи, зокрема суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, забезпечення територіальної цілісності тощо.
Застереження про порушення публічного порядку як підстава для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу є механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє суспільні відносини від негативних впливів на них. Тобто правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч фундаментальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 824/256/2018, провадження                               № 61-10836ав19.
Водночас необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є фактично блокуванням рішення і може, у випадку свавільного застосування, носити характер штучного нормативного бар`єру, який відповідно до норм міжнародного права є абсолютно недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших державах.
Згідно з частиною першою статті 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює дійсність договору, тлумачення договору, права та обов`язки сторін, виконання договору, наслідки невиконання або неналежного виконання договору, припинення договору, наслідки недійсності договору, відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 692 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до матеріалів справи рішенням вирішено питання про стягнення з ДП «Енергоатом» на користь UBG коштів у зв`язку з невиконанням умов контракту, підписаного та погодженого сторонами, який не визнано недійсним у судовому порядку, а отже, який є обов`язковим для сторін.
Рішення не створює для боржника обов`язку сплатити за щось протизаконне, не вказує на порушення бюджетного законодавства, а стосується порядку виконання зобов`язань, які виникли між учасниками цієї справи на підставі укладеного ними контракту у сфері господарських правовідносин.
Обставини, встановлені рішенням МКАС при ТПП України не стосуються суспільних, економічних та соціальних основ держави України, рішення ухвалено у спорі, передбаченому арбітражною угодою, та виключно щодо боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, тому виконання зазначеного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям, а навпаки підтверджує існуючий правопорядок, за яким рішення міжнародних арбітражних інституцій визнаються на території України та підлягають виконанню, крім випадків, передбачених законом.
Щодо доводів апеляційної скарги, що арбітражне застереження припинило свою дію разом із контрактом, Верховний Суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.
Згідно зі статтею 2 Конвенції про визнання і виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, ратифікована Українською РСР відповідно до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 серпня 1958 року, кожна договірна Держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які спори, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-яким конкретним договірним чи іншим правовідношенням, об`єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду.?Термін «письмова угода» включає арбітражне застереження в договорі, або арбітражну угоду, підписану сторонами, або що міститься в обміні листами чи телеграмами.
Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в договорі або у вигляді окремої угоди (речення друге частини першої статті 4 Регламенту МКАС при ТПП).
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що примусове виконання арбітражних рішень і арбітражних угод ґрунтується на формальній та матеріально-правовій презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, яка може бути спростована лише з деяких підстав.
Автономність арбітражної угоди дає гарантії сторонам контракту, що спір буде розглянуто арбітражем, оскільки арбітражне застереження робить неможливим звернення до державних судових установ. 
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 березня 2023 року у справі № 824/50/22, провадження № 61-8593ав22.
Враховуючи вказане, закінчення строку дії контракту не може бути підставою для автоматичного закінчення строку дії арбітражного застереження, оскільки контракт і арбітражне застереження розглядаються як дві окремі угоди.
Згідно з пунктом 10.3 контракту закінчення строку його дії не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке відбулось під час дії контракту.
На час звернення UBG до МКАС при ТПП та прийняття заяви арбітражне застереження діяло, сторони контракту не погоджували іншого порядку врегулювання спору щодо виконання зобов`язань за контрактом після закінчення його дії - з 31 грудня 2020 року. 
Отже, доводи ДП «Енергоатом»стосовно недійсності арбітражної угоди у зв`язку із закінченням строку дії контракту є помилковими, оскільки арбітражна угода є автономною від контракту.
Щодо доводів апеляційної скарги на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 листопада 2022 року
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 
Аналогічні положення викладені в частинах першій, другій статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року) (далі - Правила адвокатської етики).
Відповідно до частини третьої статті 28 Правил адвокатської етики розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
З огляду на викладене Верховний Суд зауважує, що правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання про сплату та строки сплати.
Втручання суду у договірні відносини між адвокатом і клієнтом з питань визначення розміру гонорару чи його зменшення можливо лише за умови обґрунтованості та наявності доказів підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам (постанови Верховного Суд від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17, провадження № 61-11991св20).
Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.
Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).
Згідно з пунктом 1 додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги від 30 березня 2021 року № KMLF/22/2021 сторони домовились, що Адвокатське об`єднання «Юридична фірма «Копусь і Муляр» в особі керуючого партнера адвоката Муляра Є. Г. надає UBG правничу допомогу, а саме представляє інтереси клієнта у Київському апеляційному суді щодо визнання та надання дозволу на виконання рішення.
Відповідно до пункту 2 додаткової угоди № 1 сторони домовились, що загальна сума гонорару становить 500,00 євро, які клієнт сплачує протягом трьох робочих днів з дати укладення цієї додаткової угоди.
UBG на підтвердження витрат надала договір про надання правничої допомоги від 30 березня 2021 року № KMLF/22/2021, додаткову угоду від 14 червня 2022 року № 1 , рахунок від 21 липня 2022 року № 22/2021/4 на суму 500,00 євро, платіжне доручення від 30 серпня 2022 року № 1, банківську виписку від 31 серпня 2022 року
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами верховенства права справедливості, пропорційності, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд враховує, що ДП «Енергоатом» не зверталось до суду першої інстанції із клопотанням про зменшення розміру витрат UBG на правничу допомогу, в суді апеляційної інстанції не надало доказів невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.
Київський апеляційний суд як суд першої інстанції, задовольнивши заяву UBG, взявши до уваги складність справи, обсяг фактично наданих послуг та час необхідний для виконання адвокатом робіт, докази понесених витрат, дійшов правильного висновку про задоволення заяви UBG про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а саме гонорару, у розмірі 500,00 євро.
З огляду на вказане Верховний Суд дійшов висновку, що доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для їх задоволення.
У лютому 2023 року UBG через адвоката Муляра Є. Г. подала до суду відзив на апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року, у якому просила стягнути з ДП «Енергоатом» 400,00 євро відшкодування витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду апеляційних скарг
Згідно з частиною першою статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив підстав для скасування оскаржуваних судових рішень і дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а ухвал Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року та від 28 листопада 2022 року - без змін.
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат, понесених сторонами в суді першої інстанції, Верховний Суд не здійснює.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 у резолютивній частиніпостанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У судовому засіданні представник UBG - Хомин О. М. вказала, що зазначена у відзиві на апеляційну скаргу сума витрат на правничу допомогу є попереднім розрахунком, просить такі судові витрати не стягувати, оскільки буде подано уточнену заяву у встановлений ЦПК України строк. 
Керуючись статтями 24, 141, 351, 367-369, 374, 375, 381-384, 482 ЦПК УкраїниЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення.
Ухвали Київського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року та від 28 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            А. С. Олійник
                                                                                                                        О. В. Ступак
                                                                                                                        В. В. Яремко