Справа № 463/2033/18                                Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б. 
Провадження № 22-ц/811/152/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.
Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.
Секретар Іванова О.О.
розглянувши у м.Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників цивільну справу №463/2033/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2022 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

17 квітня 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 травня 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б\н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 
За умовами вказаного договору відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 5000 гривень. 
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг.
ОСОБА_1 зобов`язалася сплачувати кредитні кошти, але взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 29.03.2018 року року утворилася заборгованість у розмірі 109273,29, яка складається з 4872,10 заборгованість за кредитом, 94621,51 заборгованість за процентами за користування кредитом,4100 ,00 грн.-заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500 грн.- фіксована частина, 5179,00 грн. - (процентна складова).
Заочним рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 16 листопада 2018 року позов задоволено повністю, однак ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 14 червня 2022 року заочне рішення скасовано.
Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 05 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду оскаржив позивач - АТ КБ «Приватбанк». Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності не звернувши увагу на те, що у даних правовідносинах строк позовної давності слід відраховувати із спливу останнього дня місяця дії картки. Оскільки строк дії картки відповідача встановлено до січня 2018 року, то позов поданий в межах строку позовної давності. Вважає безпідставним висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками та неустойки. Вказує, що відповідачка підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено, що розмір базової процентної ставки становить 3% на місяць(36% на рік ), крім того, сторони погодили у Довідці, що розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості , строк внесення платежів до 25 числа наступного місяця за звітним, а також штрафи та пеню. Наголошує , що зазначена довідка є складовою частиною кредитного договору та є належним доказом відповідно до ст.77 ЦПК України. Підписавши довідку відповідач погодилася на такі умови кредитного договору та взяла на себе відповідні зобов`язання,які не виконала. Щодо витрат на правничу допомогу, зазначає, що відповідачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та їх вартості, часу витраченого адвокатом, а тому підстав для їх стягнення у суду не було. 
Просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від 05 грудня 2022 року, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. 
       Матеріалами справи та судом встановлено, що 25 травня 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір №б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку в розмірі 5000 гривень (а.с.7,7 зворот).
У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлена та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. 
У підписаній відповідачем довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» зазначено:
тип картки –VISA Glassic;
тип кредитної лінії – відновлювальна;
базова відсоткова ставка за користування кредитом в місяць(нараховується на залишок завборговангості виходячи з розрахунку 360 днів в році) – 3,0%;
розмір щомісячних платежів(що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді – 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості ;
термін внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним;
та інші умови.
У зв`язку з підписанням кредитного договору, ОСОБА_1 було надано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до січня 2014 року та картку № НОМЕР_2 з терміном дії до січня 2018 року.
З долученого банком розрахунку заборгованості за договором №б/н станом на 29 березня 2018 року , у відповідачки наявна заборгованість за тілом кредиту – 4872,10 грн., заборгованість за процентами – 94621,51 грн., комісія 4100,00 грн. заборгованість по судових штрафах 5679,68 грн. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд врахував заяву сторони відповідача про застосування строку позовної давності, виходячи з того, що останній платіж на погашення заборгованості про кредиту відповідач внесла у вересні 2014 року в розмірі 700 грн. та після зазначеної дати жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості не вчиняла. 
З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних підстав.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З матеріалів справи встановлено, що у відзиві на заяву про застосування строку позовної давності позивач зазначав, що за спірним кредитним договором банком частково списана заборгованість за кредитом , а тому буде подано уточнену позовну заяву, однак така подана не була.
З виписки по рахунку ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на листопад 2020 року заборгованість відповідачки становить 18693,78 грн. (а.с.165-170).
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц). 
Тобто станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції, заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 109273,29 грн.,який заявлений у позовній заяві не існує, оскільки така списана банком, уточнень до позовної заяви позивачем не подано, а тому суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог, а не за строком позовної давності, тому апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду в частині стягнення заборгованості підлягає зміні в мотивувальній частині з викладенням його в редакції цієї постанови. 
Відповідно до частин 3 ст.12 ЦПК України  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач зазначаючи про списання боргу відповідачу, що підтверджується випискою з рахунку, просячи задовольнити позов в повному обсязі суперечить сам собі, оскільки станом на час ухвалення рішення заявленого у позовній заяві розміру заборгованості не існує, на що суд першої інстанції не звернув увагу. 
Згідно з ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
З врахуванням того, що позивачем не надано суду належних доказів щодо наявності заборгованості відповідачки перед позивачем в розмірі 109 273,29 грн., апеляційний суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід було відмовити за недоведеністю позовних вимог, а не за строком позовної давності, оскільки встановити який розмір заборгованості і за який період має відповідач перед позивачем з врахуванням списаного боргу встановити неможливо. 
Відповідно до п.1-3  ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи . 
З приводу доводів апеляційної скарги про стягнення витрат на правову допомогу, апеляційний суд вважає, що такі є безпідставними. Рішення суду в цій частині відповідає вимогам процесуального закону, зокрема ст.137 ЦПК України. Ухвалюючи рішення в цій частині, суд врахував складність справи, час витрачений адвокатом на складання процесуальних документів у справі, участь в судових засіданнях та з врахуванням наданих доказів, зокрема, договору про надання правової допомоги та акту виконаних робіт (а.с.186-187) дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з позивача в користь відповідача 5000 грн. витрат понесених на правову допомогу, тому в цій частині , апеляційний суд залишає рішення суду без змін.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.375 ЦПК України).
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1,2; 375; 376 ч.1 п.1-3, 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Личаківського  районного суду м.Львова від 05 грудня 2022 рокузмінити  в частині відмови у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 109273,29 грн., виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови. 
Рішення в частині стягнення судових витрат залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 07 червня 2023 року.
       
Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді Р.В.Савуляк

Т.І.Приколота